Vzor citace: Kalvodová, V., Kuchta, J., Škvain, P. Zákon o výkonu zabezpečovací detence. Komentář. Praha: Wolters Kluwer, a. s., 2014.

KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Kalvodová, Věra

Zákon o výkonu zabezpečovací detence : komentář / Věra Kalvodová, Josef Kuchta, Petr Švain. -- Praha : Wolters Kluwer, 2014

ISBN 978-80-7478-604-4 (brož.)

343.852 * (437.3)

- zabezpečovací detence -- Česko

- zákony

- komentáře

343.8 - Vězeňství [18]

Právní stav publikace je k 31. 7. 2014.

© doc. JUDr. Věra Kalvodová, Dr., doc. JUDr. Josef Kuchta, CSc., JUDr. Petr Škvain, 2014

ISBN 978-80-7478-604-4 (brož.)

ISBN 978-80-7478-605-1 (e-pub)

Jednotlivé kapitoly zpracovali:

doc. JUDr. Věra Kalvodová, Dr.

Část PRVNÍ

Hlava II Práva a povinnosti chovanců (§ 6 až 18)

Hlava III Zdravotní služby a sociální podmínky (§ 19 až 22)

Hlava VII Opatření k zajištění bezpečnosti (§ 34 až 37)

Hlava VIII Společná a závěrečná ustanovení (§ 38, 39, 41)

Části DRUHÁ až DVACÁTÁ

doc. JUDr. Josef Kuchta, CSc.

Část PRVNÍ

Hlava IV Zaměstnávání chovanců (§ 23 až 24)

Hlava V Zacházení s chovanci (§ 25 až 26)

Hlava VI Odměny, kázeňské tresty a zabrání věci (§ 27 až 33)

JUDr. Petr Škvain

Úvodní kapitola K legislativnímu vývoji zákona č. 129/2008 Sb., o výkonu zabezpečovací detence a o změně některých souvisejících zákonů

Část PRVNÍ

Hlava I Základní ustanovení (§ 1 až 5)

Hlava VIII Společná a závěrečná ustanovení (§ 40)

Část DVACÁTÁ PRVNÍ

Seznam zkratek

Zkratky právních předpisů

Listina

usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

nařízení o odměňování odsouzených zařazených do zaměstnání ve výkonu trestu odnětí svobody

nařízení vlády č. 365/1999 Sb., o výši a podmínkách odměňování odsouzených osob zařazených do zaměstnání ve výkonu trestu odnětí svobody

NGŘ č. 15/2009

nařízení generálního ředitele Vězeňské služby České republiky č. 15/2009, kterým se stanoví podrobnosti výkonu zabezpečovací detence se sociální péčí v ústavu pro výkon zabezpečovací detence

NGŘ č. 67/2013

nařízení generálního ředitele Vězeňské služby České republiky č. 67/2013, kterým se vyhlašuje Dohoda o duchovní službě

o. s. ř.

zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

obč. zák.

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

řád výkonu trestu odnětí svobody

vyhláška č. 345/1999 Sb. Ministerstva spravedlnosti, kterou se vydává řád výkonu trestu odnětí svobody

tr. řád

zákon č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád)

tr. zákoník

zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

z. ř. s.

zák. č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních

z. s. m.

zákon č. 218/2003 Sb., o odpovědnosti mládeže za protiprávní činy a o soudnictví ve věcech mládeže a o změně některých zákonů (zákon o soudnictví ve věcech mládeže)

zák. práce

zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce

zák. o církvích a náboženských společnostech

zákon č. 3/2002 Sb., o svobodě náboženského vyznání a postavení církví a náboženských společností a o změně některých zíkonů (o církvích a náboženských společnostech)

zák. o majetku ČR

zákon č. 219/2000 Sb., o majetku České republiky a jejím vystupování v právních vztazích

zák. o ochraně os. údajů

zákon č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů a o změně některých zákonů

zák. o přestupcích

zákon ČNR č. 200/1990 Sb., o přestupcích

zák. o soc. službách

zákon č. 108/2006 Sb., o sociálních službách

zák. o sociálně-právní ochraně dětí

zákon č. 359/1999 Sb., o sociálně-právní ochraně dětí

zák. o st. zastupitelství

zákon č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství

zák. o VOP

zákon č. 349/1999 Sb., o Veřejném ochránci práv

zák. o veř. zdrav. pojištění

zákon č. 48/1997 Sb., o veřejném zdravotním pojištění a o změně a doplnění některých souvisejících zákonů

zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR

zákon ČNR č. 555/1992 Sb., o Vězeňské službě a justiční stráži České republiky

zák. o výkonu trestu odnětí svobody

zákon. č. 1969/1999 Sb., o výkonu trestu odnětí svobody a o změně některých souvisejících zákonů

zák. o výkonu zabezpečovací detence

zákon č. 129/2008 Sb., o výkonu zabezpečovací detence a o změně některých souvisejících zákonů

zák. o zdrav. službách

zákon č. 372/2011 Sb., o zdravotních službách a podmínkách jejich poskytování

Ostatní zkratky

mezinárodní smlouva nebo předpis Evropské unie

mezinárodní smlouva nebo přímo použitelný předpis Evropské unie regulující oblast sociálního zabezpečení a upravující příslušnost států ke zdravotnímu pojištění

OSPOD

orgán sociálně-právní ochrany dětí

pověřené osoby

osoby pověřené jednotlivými církvemi

Vězeňská služba

Vězeňská služba České republiky

vnitřní řád

vnitřní řád ústavu

Seznam předpisů citovaných v komentáři1, 2

usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

vyhláška č. 157/1964 Sb., o Vídeňské úmluvě o diplomatických stycích,

vyhláška č. 32/1969 Sb., o Vídeňské úmluvě o konzulárních stycích

zák. č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád)

zák. č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

zák. ČNR č. 200/1990 Sb., o přestupcích

zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce

zák. č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

zák. č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

zák. č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních

zák. ČNR č. 186/1992 Sb., o služebním poměru příslušníků Policie ČR

zák. ČNR č. 555/1992 Sb., o Vězeňské službě a justiční stráži České republiky

zák. ČNR č. 592/1992 Sb., o pojistném na všeobecné zdravotní pojištění

zák. č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství

zákon č. 269/1994 Sb., o Rejstříku trestů

zák. č. 85/1996 Sb., o advokacii

zák. č. 48/1997 Sb., o veřejném zdravotním pojištění a o změně a doplnění některých souvisejících zákonů

zák. č. 1969/1999 Sb., o výkonu trestu odnětí svobody a o změně některých souvisejících zákonů

zák. č. 221/1999 Sb., o vojácích z povolání

zák. č. 349/1999 Sb., o Veřejném ochránci práv

zák. č. 359/1999 Sb., o sociálně-právní ochraně dětí

zák. č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů a o změně některých zákonů

zák. č. 219/2000 Sb., o majetku České republiky a jejím vystupování v právních vztazích

zák. č. 3/2002 Sb., o svobodě náboženského vyznání a postavení církví a náboženských společností a o změně některých zák. o církvích a náboženských společnostech

zák. č. 218/2003 Sb., o odpovědnosti mládeže za protiprávní činy a o soudnictví ve věcech mládeže a o změně některých zákonů (zákon o soudnictví ve věcech mládeže)

zák. č. 361/2003 Sb., o služebním poměru příslušníků bezpečnostních sborů

zák. č. 561/2004 Sb., o předškolním, základním, středním, vyšším odborném a jiném vzdělávání (školský zákon)

zák. č. 108/2006 Sb., o sociálních službách

zák. č. 266/2006 Sb., o úrazovém pojištění zaměstnanců

zák. č. 129/2008 Sb., o výkonu zabezpečovací detence a o změně některých souvisejících zákonů

zák. č. 273/2008 Sb., o Policii České republiky

zák. č. 372/2011 Sb., o zdravotních službách a podmínkách jejich poskytování

zák. č. 418/2011 Sb., o trestní odpovědnosti právnických osob a řízení proti nim

nařízení vlády č. 365/1999 Sb., o výši a podmínkách odměňování odsouzených osob zařazených do zaměstnání ve výkonu trestu odnětí svobody

vyhláška ministerstva financí č. 125/1993 Sb., kterou se stanoví podmínky a sazby zákonného pojištění odpovědnosti zaměstnavatele za škodu při pracovním úrazu nebo nemoci z povolání

vyhláška ministerstva spravedlnosti č. 345/1999 Sb., kterou se vydává řád výkonu trestu odnětí svobody

K LEGISLATIVNÍMU VÝVOJI ZÁKONA č. 129/2008 SB., O VÝKONU ZABEZPEČOVACÍ DETENCE A O ZMĚNĚ NĚKTERÝCH SOUVISEJÍCÍCH ZÁKONŮ

Zákon o výkonu zabezpečovací detence vznikl v souvislosti se zavedením nového ochranného opatření – zabezpečovací detence do tehdy platného trestního zákona (č. 140/1961 Sb.). V této souvislosti je vhodné připomenout, že právní úprava zabezpečovací detence byla vždy součástí vládního návrhu trestního zákoníku (sněmovní tisk 744), který však nebyl Poslaneckou sněmovnou Parlamentu České republiky dne 21. března 2006 při opakovaném hlasování přijat. V návaznosti na plánované zavedení tohoto nového ochranného opatření vznikl v roce 2005 návrh zákona o výkonu zabezpečovací detence, který byl po nepřijetí vládního návrhu trestního zákoníku vzat zpět z jednání Legislativní rady vlády. 3

Ministerstvo spravedlnosti však považovalo za potřebné zavést toto nové ochranné opatření do již tehdy platné právní úpravy – zákona č. 140/1961 Sb., trestní zákon. Příslušný návrh zákona byl zpracován Ministerstvem spravedlnosti na podzim roku 2006 a po připomínkovém řízení byl návrh zákona o výkonu zabezpečovací detence dne 18. května 2007 projednán a schválen Legislativní radou vlády. Vláda České republiky schválila návrh zákona o výkonu zabezpečovací detence a o změně některých souvisejících zákonů, ve znění připomínek obsažených ve stanovisku Legislativní rady vlády a s úpravami podle připomínek vlády dne 4. června 2007. Předmětný návrh zákona byl následně předložen vládou České republiky Poslanecké sněmovně Parlamentu České republiky dne 3. července 2007.

Z hlediska legislativně technického zvolil předkladatel poněkud nestandardní řešení, když předmětný návrh zákona nazval „o výkonu zabezpečovací detence“, prioritně v části prvé upravil výkon tohoto ochranného opatření a až v části druhé (změnové části) zavedl institut zabezpečovací detence do tehdy platného trestního zákona (č. 140/1961 Sb.). Toto řešení předkladatel odůvodnil především skutečností, že předmětnou úpravu je nutné naléhavě zavést a řada připomínkových míst toto řešení doporučila. 4

Návrh vládního zákona o výkonu zabezpečovací detence byl v Poslanecké sněmovně Parlamentu České republiky projednán jako sněmovní tisk 251 a byl také v třetím čtení dne 13. února 2008 schválen. V Senátu byl pak projednán jako senátní tisk 202 a dne 19. března 2008 byl také schválen. Prezident zákon o výkonu zabezpečovací detence podepsal 2. dubna 2008 a následně byl zákon vyhlášen dne 16. dubna 2008 ve Sbírce zákonů v částce 41 pod číslem 129/2008 Sb. 5

Do současné doby byl zákon o výkonu zabezpečovací detence celkem třikrát novelizován, a to zákonem č. 7/2009 Sb., č. 41/2009 Sb. a č. 375/2011 Sb. Za nejdůležitější změnu lze jistě označit právě novelizaci provedenou zákonem č. 41/2009 Sb., když v souvislosti s přijetím trestního zákoníku byla zrušena celá část druhá (§ 43 zák. o výkonu zabezpečovací detence), která původně obsahovala hmotněprávní úpravu zabezpečovací detence (srov. § 72a zákona č. 140/1961 Sb., trestní zákon, který byl účinný do 31. prosince 2009). Uvedená novelizace navazovala na přijetí nového trestního zákoníku, který institut zabezpečovací detence upravil v ustanovení § 100, a to s účinností od 1. ledna 2010. Další novelizace zákona o výkonu zabezpečovací detence byla provedena zákonem č. 375/2011 Sb., a to v souvislosti s přijetím zákona o zdravotních službách (č. 372/2011 Sb.), když uvedené změny navazovaly především na terminologické změny v oblasti poskytování zdravotnických služeb (srov. čl . CXII zákona č. 375/2011 Sb.).

ZÁKON

č. 129/2008 Sb.

ze dne 19. března 2008

O VÝKONU ZABEZPEČOVACÍ DETENCE A O ZMĚNĚ NĚKTERÝCH SOUVISEJÍCÍCH ZÁKONŮ

ve znění: zákona č. 7/2009 Sb., č. 41/2009 Sb. a č. 375/2011 Sb.

ČÁST PRVNÍ

VÝKON ZABEZPEČOVACÍ DETENCE

HLAVA I

ZÁKLADNÍ USTANOVENÍ

§ 1

(Předmět a účel úpravy)

(1) Tento zákon upravuje výkon zabezpečovací detence v ústavech pro výkon zabezpečovací detence (dále jen „ústav“) zřízených podle zvláštního právního předpisu1), které spravuje Vězeňská služba České republiky (dále jen „Vězeňská služba“).

(2) Výkonem zabezpečovací detence se sleduje ochrana společnosti a terapeutické a výchovné působení na osoby ve výkonu zabezpečovací detence prostředky stanovenými v tomto zákoně a ve zvláštním právním předpise2).

(3) Zabezpečovací detence se vykonává v ústavu se zvláštní ostrahou a s léčebnými, psychologickými, vzdělávacími, pedagogickými, rehabilitačními a činnostními programy.

__________________

1) § 2 odst. 1 písm. b) zákona č. 555/1992 Sb., o Vězeňské službě a justiční stráži České republiky, ve znění pozdějších předpisů.

2) Zákon č. 555/1992 Sb., ve znění pozdějších předpisů.

K odst. 1

1. Předmětem právní úpravy je stanovení podmínek výkonu zabezpečovací detence (srov. § 98 odst. 1 zák. č. 40/2009 Sb., trestní zákoník, dále jen „tr. zákoník“) v ústavech k tomu určených. Výkonem zabezpečovací detence se rozumí výkon tohoto ochranného opatření uloženého dospělému podle tr. zákoníku nebo mladistvému podle zák. č. 218/2003 Sb., o odpovědnosti mládeže za protiprávní činy a o soudnictví ve věcech mládeže a o změně některých zákonů [(zákon o soudnictví ve věcech mládeže), dále jen „z. s. m.“]. S ohledem na skutečnost, že zabezpečovací detenci jako ochranné opatření nelze uložit dítěti mladšímu patnácti let (srov. § 93 odst. 1 z. s. m.) ani právnické osobě (srov. § 15 odst. 2 zák. č. 418/2011 Sb., o trestní odpovědnosti právnických osob a řízení proti nim), neužije se uvedený zákon v řízení ve věcech dětí mladších patnácti let ani v řízení proti právnickým osobám.

2. Zabezpečovací detence se na rozdíl od trestu odnětí svobody vykoná ve zvláštním druhu zařízení – ústavu, který je spravován a střežen Vězeňskou službou České republiky. Uvedený model správy byl přijat především v závislosti na požadavcích, které souvisejí se zajištěním výkonu tohoto ochranného opatření, kdy ústav pro výkon zabezpečovací detence můžeme blíže definovat jako reedukační zařízení (ústav) primárně nezdravotnického charakteru. Podle důvodové zprávy k předmětnému zákonu je takové pojetí ústavu v souladu s požadavky odborníků, kteří se věnují problémům spojeným s výkonem ochranného léčení a především odráží skutečnost, že osoba umístěná ve výkonu zabezpečovací detence je zpravidla charakterizována jako osoba nespolupracující, často odmítající nařízenou léčbu, případně též osoba prakticky neléčitelná, a proto je vhodnější spíše než o léčbě hovořit o reedukaci nebo resocializaci (důvodová zpráva k zákonu o výkonu zabezpečovací detence, s. 46).

3. Ústavy pro výkon zabezpečovací detence jsou zřízeny podle zvláštního právního předpisu – zákona ČNR č. 555/1992 Sb., o Vězeňské službě a justiční stráži České republiky (dále jen „zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR“). Podle tohoto zákona jsou ústavy pro výkon zabezpečovací detence, stejně jako věznice nebo vazební věznice, organizačními jednotkami Vězeňské služby, které jsou metodicky řízeny a kontrolovány Generálním ředitelstvím Vězeňské služby České republiky. V čele ústavů pro výkon zabezpečovací detence stojí ředitelé, které jmenuje a odvolává generální ředitel Vězeňské služby České republiky; srov. § 1 odst. 4 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR.

K odst. 2

4. Účelem výkonu zabezpečovací detence je především ochrana společnosti spočívající v neutralizaci (izolaci) zvláště nebezpečných pachatelů zločinů a činů jinak trestných, a to za současného terapeutického a výchovného působení na tyto osoby (srov. Šámal, P. a kol. Trestní zákoník I. § 1 až 139. Komentář. 2. vydání. Praha: C. H. Beck, 2012, s. 1182). Z hlediska širší komparace se zahraničními právními úpravami je možné takový model výkonu tohoto ochranného opatření zařadit do tzv. klinického modelu (The Clinical Model), který klade důraz také na léčbu, a to na rozdíl od tzv. ochranného modelu (Community Protection Model), který se zaměřuje především na prostou neutralizaci nebezpečného pachatele (srov. Connelly, C., Williamson, S. A Review of the Research Literature on Serious Violent and Sexual Offenders. Edinburgh: The Scottish Executive Central Research Unit, 2000, s. 16). Právě povaha zabezpečovací detence jako časově neomezeného ochranného opatření vyžaduje, aby osobám umístěným ve výkonu zabezpečovací detence byla poskytnuta zvláštní péče ve formě léčebných a rehabilitačních programů, které by vytvářely podmínky pro snížení nebezpečí recidivy u těchto nebezpečných osob a v tomto směru také napomáhaly k jejich možnému přeřazení do ústavního ochranného léčení nebo případnému propuštění na svobodu (srov. Škvain, P. Vývoj institutu zabezpečovací detence v Německu ve světle rozsudku Evropského soudu pro lidská práva ze dne 17. 12. 2009. Trestněprávní revue, č. 11/12, 2013, s. 254).

5. Z hlediska legislativního vývoje právní úpravy výkonu zabezpečovací detence stojí jistě za zmínku skutečnost, že právě platné znění ustanovení § 1 odst. 2 bylo výrazně modifikováno na základě připomínek přijatých Legislativní radou vlády, když původní znění tohoto ustanovení ještě více akcentovalo terapeutické a výchovné působení na osoby umístěné do zabezpečovací detence, zatímco ochrana společnosti byla uváděna až na druhém místě (srov. stanovisko Legislativní rady vlády k návrhu zákona o výkonu zabezpečovací detence a o změně některých souvisejících zákonů, č. IV., bod. 2).

K odst. 3

6. Předmětné ustanovení navazuje na právní úpravu obsaženou v § 100 odst. 4 tr. zákoníku, podle něhož se zabezpečovací detence vykonává v ústavu pro výkon zabezpečovací detence se zvláštní ostrahou a s léčebnými, psychologickými, vzdělávacími, pedagogickými, rehabilitačními a činnostními programy.

7. Ústavy pro výkon zabezpečovací detence jsou, stejně jako věznice nebo vazební věznice, organizačními jednotkami Vězeňské služby, které jsou metodicky řízeny a kontrolovány Generálním ředitelstvím Vězeňské služby České republiky. Zřizuje nebo zrušuje je ministr spravedlnosti. V čele ústavů pro výkon zabezpečovací detence stojí ředitelé, které jmenuje a odvolává generální ředitel Vězeňské služby České republiky; srov. § 1 odst. 4 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR. Ředitelé ústavů pro výkon zabezpečovací detence jsou oprávněni jednat za Vězeňskou službu ve všech věcech, s výjimkou těch, které podle zákona nebo rozhodnutí ministra spravedlnosti nebo generálního ředitele Vězeňské služby patří do jejich pravomoci; § 4 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR.

8. V současné době existují v České republice dva ústavy pro výkon zabezpečovací detence, které se nacházejí v Brně-Bohunicích a v Opavě.

9. Správu a střežení ústavů pro výkon zabezpečovací detence vykonává Vězeňská služba; § 2 odst. 1 písm. b) zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR. Blíže k této problematice srov. komentář k ustanovení § 3 odst. 4 zák. č. 129/2008 Sb., o výkonu zabezpečovací detence a o změně některých souvisejících zákonů (dále jen „zák. o výkonu zabezpečovací detence“).

Související ustanovení:

§ 2 odst. 4 – způsob zacházení s chovanci, § 3 – zajištění výkonu zabezpečovací detence, § 17 – základní povinnosti chovanců, § 19 – zdravotní služby, § 25 a násl. – zacházení s chovanci

Související předpisy:

tr. řád, – § 98 tr. zákoníku, – z. s. m., – § 15 odst. 2 zák. č. 418/2011 Sb., o trestní odpovědnosti právnických osob a řízení proti nim, – § 1 odst. 2, 4, § 4 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR

Literatura:

Blatníková, Š. Problematika zabezpečovací detence. Praha: Institut pro kriminologii a sociální prevenci, 2010.

Connelly, C., Williamson, S. A Review of the Research Literature on Serious Violent and Sexual Offenders. Edinburgh: The Scottish Executive Central Research Unit, 2000.

Kalvodová, V. Zákon č. 169/1999 Sb., o výkonu trestu odnětí svobody. Komentář. Praha: Wolters Kluwer ČR, 2012.

Kalvodová, V. Teoretické a aplikační problémy zabezpečovcí detence. In Rekodifikovaný trestný zákon a trestný poriadok – analýza poznatkov z teórie a praxe. Bratislava: Eurokódex, 2011.

Kratochvíl, V. a kol. Kurs trestního práva. Trestní právo hmotné. Obecná část. 2. vydání. Praha: C. H. Beck, 2012.

Šámal, P. a kol. Zákon o soudnictví ve věcech mládeže. Komentář. 3. vydání. Praha: C. H. Beck, 2011.

Šámal, P. a kol. Trestní zákoník I. § 1 až 139. Komentář. 2. vydání. Praha: C. H. Beck, 2012.

Šámal, P. a kol. Zákon o trestní odpovědnosti právnických osob. Komentář. Praha: C. H. Beck, 2012.

Šámal, P. a kol. Trestní řád III. § 315 až 471. Komentář. 7. vydání. Praha: C. H. Beck, 2013.

Šamal, P., Musil, J., Kuchta, J. a kol. Trestní právo procesní. 4. přepracované vydaní. Praha: C. H. Beck, 2013.

Šámal, P., Škvain, P. Pojetí detence ve vládním návrhu trestního zákoníku. Trestněprávní revue, 2005, č. 12, s. 309.

Šámal, P., Škvain, P. Zur rechtlichen Regelung der Sicherungsverwahrung in der Tschechischen Republik. Monatsschrift für Kriminologie und Strafrechtsreform, 2011, č. 4, s. 285.

Škvain, P. Zabezpečovací detence v osnově trestního zákoníku a návrhu zákona o výkonu zabezpečovací detence in Gřivna, T., Vanduchová, M. (ed.). Aktuální problémy rekodifikace trestního práva hmotného. Sborník příspěvků z mezinárodní vědecké konference konané dne 11. 5. 2007 v Praze. Praha: Karolinum, 2007.

Škvain, P. Vývoj institutu zabezpečovací detence v Německu ve světle rozsudku Evropského soudu pro lidská práva ze dne 17. 12. 2009. Trestněprávní revue, 2013, č. 11–12, s. 251.

§ 2

(Způsob výkonu zabezpečovací detence)

(1) Do výkonu zabezpečovací detence se osoby umísťují jen na základě soudem nařízeného výkonu zabezpečovací detence.

(2) Zabezpečovací detenci lze vykonávat jen takovým způsobem, který respektuje lidskou důstojnost osoby ve výkonu zabezpečovací detence (dále jen „chovanec“), je přiměřený osobě chovance a omezuje účinky zbavení svobody; tím však nesmí být ohrožena ochrana společnosti.

(3) Chovanec má právo na zajištění přímého zaopatření v ústavu, a to především na stravování, ubytování, ošacení. Pokud si chovanec vyžádá poskytnutí zdravotních služeb, léčiv a zdravotnických prostředků, které nejsou pokryty zdravotním pojištěním a nejsou v rozporu s účelem zabezpečovací detence, mohou mu být takto vzniklé náklady rozhodnutím ředitele ústavu částečně nebo zcela uhrazeny.

(4) S chovancem nesmí být jednáno způsobem, který by mohl nepříznivě ovlivnit jeho zdravotní stav, a je nutné využívat všech dostupných odborných poznatků a podporovat takové postoje chovance, které, pokud to bude vzhledem ke zdravotnímu stavu chovance možné, vzbudí v chovanci rozhodnutí podrobit se ochrannému léčení.

K odst. 1

1. Jako základní podmínku pro přijetí osoby do výkonu zabezpečovací detence stanoví tento zákon písemné nařízení výkonu zabezpečovací detence.

2. Nařízení výkonu zabezpečovací detence je upraveno v § 354 zák. č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád), dále jen „tr. řád“. Podle tohoto ustanovení, jakmile se rozhodnutí, podle něhož se má vykonat zabezpečovací detence, stalo vykonatelným, předseda senátu zašle příslušnému ústavu pro výkon zabezpečovací detence, v němž má být zabezpečovací detence vykonána, nařízení výkonu zabezpečovací detence a současně vyzve osobu, které byla zabezpečovací detence uložena, je-li na svobodě, aby výkon zabezpečovací detence nastoupila (§ 354 odst. 1 tr. řádu). Výkon tohoto ochranného opatření tedy nařídí zpravidla předseda senátu soudu, který ve věci rozhodl v prvním stupni (§ 315 odst. 3 tr. řádu). Stal-li se výrok o uložení zabezpečovací detence, která nebyla uložena vedle nepodmíněného trestu odnětí svobody, vykonatelným rozhodnutím odvolacího soudu, nařídí výkon zabezpečovací detence u obviněného, který je ve vazbě, předseda senátu odvolacího soudu ihned při vyhlášení rozhodnutí. O nařízení výkonu zabezpečovací detence vždy vyrozumí okresní soud, v jehož obvodu je ústav pro výkon zabezpečovací detence, ve kterém bude zabezpečovací detence vykonávána (§ 354 odst. 1 tr. řádu). Z citované právní úpravy obsažené v trestním řádu tedy vyplývá, že do nařízení výkonu zabezpečovací detence se výrazně promítá zásada rychlosti řízení a oficiality (Škvain, P. in Šámal, P. a kol. Trestní řád III. § 315 až 471. Komentář. 7. vydání. Praha: C. H. Beck, 2013, s. 3999).

3. Nařízení výkonu zabezpečovací detence má povahu opatření, proti kterému není přípustný opravný prostředek.

4. Spolu s nařízením zabezpečovací detence zašle soud osobě, které byla zabezpečovací detence uložena, také výzvu k nástupu výkonu zabezpečovací detence, ve které uvede konkrétní ústav pro výkon zabezpečovací detence, do něhož má tato osoba nastoupit a stanoví lhůtu k nástupu.

5. Je-li osoba, které byla uložena zabezpečovací detence, při pobytu na svobodě nebezpečná pro své okolí, nebo je-li obava, že taková osoba, která je na svobodě, uprchne, anebo je-li zde přítomen jiný důležitý důvod, nařídí předseda senátu bezodkladné dodání osoby do ústavu pro výkon zabezpečovací detence. Jinak může této osobě poskytnout přiměřenou lhůtu k obstarání jejích záležitostí, která však nesmí být delší než jeden měsíc ode dne, kdy nabylo právní moci rozhodnutí o nařízení výkonu zabezpečovací detence. V případě, že není známo místo pobytu této osoby, užije se na příkaz k jejímu dodání do výkonu zabezpečovací detence přiměřeně ustanovení § 69 odst. 3 tr. řádu o příkazu k zatčení. Je-li místo pobytu takové osoby známo, lze k jejímu dodání do výkonu zabezpečovací detence použít ustanovení § 83c odst. 2 tr. řádu o vstupu do obydlí, jiných prostor a na pozemek; § 354 odst. 2 tr. řádu. V souvislosti s nařízením výkonu zabezpečovací detence předseda senátu požádá ústav pro výkon zabezpečovací detence, aby sdělil soudu, který zabezpečovací detenci uložil, den nástupu osoby do výkonu zabezpečovací detence a zároveň aby ústav pro výkon zabezpečovací detence podal neprodleně zprávu okresnímu soudu, v jehož obvodě se zabezpečovací detence vykonává, jestliže pominou důvody pro další trvání zabezpečovací detence (§ 354 odst. 4 tr. řádu).

6. K nařízení o výkonu zabezpečovací detence, které má formu opatření, připojí předseda senátu pro potřeby ústavu pro výkon zabezpečovací detence znalecký posudek, opis protokolu o výslechu znalce nebo opis lékařské zprávy o zdravotním stavu osoby, které byla uložena zabezpečovací detence (pokud v průběhu trestního řízení byly opatřeny). Dále připojí žádost, aby byla zpráva o průběhu a výsledcích zabezpečovací detence se zaměřením na hlediska uvedená v § 100 odst. 4 tr. zákoníku podávána okresnímu soudu, v jehož obvodu se zabezpečovací detence vykonává v jím stanovených lhůtách; § 354 odst. 5 tr. řádu.

K odst. 2

7. Uvedené ustanovení formuluje zákaz ponižujícího výkonu zabezpečovací detence, ze kterého vyplývá povinnost zdržet se při výkonu tohoto ochranného opatření všech jednání, která činí výkon citelnější ve srovnání se způsobem výkonu, který je postačující pro naplnění jejího účelu (Šámal, P. a kol. Trestní zákoník I. § 1 až 139. Komentář. 2. vydání. Praha: C. H. Beck, 2012, s. 501). Obdobně jako v ustanovení § 2 odst. 1 zák. č. 196/1999 Sb., o výkonu trestu odnětí svobody a o změně některých souvisejících zákonů (dále jen „zák. o výkonu trestu odnětí svobody“), je zde vyjádřena zásada humanismu a přiměřenosti, a to v návaznosti na obecná ustanovení pro ukládání trestních sankcí a opatření, která jsou upravena v trestním zákoníku a zákoně o soudnictví ve věcech mládeže.

8. Podle § 37 odst. 2 věta druhá tr. zákoníku nesmí být výkonem trestní sankce ponížena lidská důstojnost. Stejný požadavek je také stanoven pro výkon trestních opatření podle § 24 odst. 2 z. s. m.. Trestní zákoník také vymezuje v ustanovení § 96 odst. 2 zásadu přiměřenosti, která se vztahuje nejen na ukládání, ale i na výkon ochranných opatření. Vedle předmětného ustanovení se také uvedená zásada uplatní především v rámci periodické soudní kontroly trvání důvodů pro pokračování výkonu zabezpečovací detence; srov. § 100 odst. 5 tr. zákoníku.

9. Zabezpečovací detenci tedy nelze vykonávat takovým způsobem, který by nerespektoval lidskou důstojnost umístěné osoby (chovance). S ohledem na skutečnost, že každý výkon trestní sankce, a platí to i pro výkon zabezpečovací detence, je ze své povahy do určité míry ponižující, bude pro porušení ve smyslu tohoto ustanovení požadováno naplnění vyššího stupně intenzity ponížení lidské důstojnosti, než jaký je normálně spojen s výkonem tohoto druhu ochranného opatření (srov. přiměřeně Šámal, P. a kol. Trestní zákoník I. § 1 až 139. Komentář. 2. vydání. Praha: C. H. Beck, 2012, s. 501). Jednalo by se např. o hrubé urážky, neslušné zacházení, zesměšňování či jiné obdobné jednání.

10. Způsob výkonu zabezpečovací detence má podle předmětného ustanovení také omezovat účinky zbavení svobody, kterými jsou např. vytvoření negativních sociálních vazeb (srov. přiměřeně Mezník, J., Kuchta, J., Kalvodová, V. Základy penologie. Brno: Masarykova univerzita, 1995, s. 54–55), intelektuální, psychologická i hodnotová adaptace na prostředí ústavu (tzv. prisonizace, srov. např. Maguire, M. A. kol. The Oxford Handbook of Criminology. Oxford: Oxford University Press, 2007, s. 1129), zpřetrhání pozitivních sociálních vazeb.

11. Způsob výkonu zabezpečovací detence, který respektuje lidskou důstojnost umístěné osoby (chovance), je však limitován potřebou zajištění účinné ochrany společnosti, která je hlavním účelem výkonu tohoto ochranného opatření (blíže k této problematice srov. výklad k § 1 odst. 2). Zájem na ochraně společnosti je tedy zásadním limitem pro uplatnění ochrany důstojnosti chovance a požadavku minimalizace účinků zbavení osobní svobody.

K odst. 3

12. Povaha výkonu zabezpečovací detence vyžaduje zajištění přímého zaopatření chovance, které spočívá zejména v právu na stravování, ubytování a ošacení. Předmětné ustanovení tedy obecně vymezuje základní právo chovance na zajištění sociální péče, která je nutná pro realizaci výkonu tohoto ochranného opatření.

13. Podle § 29 nařízení generálního ředitele Vězeňské služby České republiky č. 15/2009, kterým se stanoví podrobnosti výkonu zabezpečovací detence, se sociální péčí v ústavu pro výkon zabezpečovací detence (dále jen „NGŘ č. 15/2009“) rozumí sociální pomoc spočívající zejména v:

a) trvalé péči o osobu chovance, zajištění stravování, ubytování, poskytování informací, zprostředkování kontaktů se společenským prostředím, socioterapie a pomoc při prosazování jeho práv a oprávněných zájmů,

b) podpoře rozvoje nebo alespoň zachování stávající soběstačnosti chovance, rozvíjení sociálních schopností vedoucích k samostatnosti, snížení sociálních a zdravotních rizik, souvisejících s předcházejícím způsobem života,

c) zajišťování nácviku potřebných dovedností chovance se zdravotním postižením, směřujících k dosažení samostatnosti a soběstačnosti v nejvyšší možné míře, s cílem jeho sociální rehabilitace.

14. K bližšímu vymezení základních sociálních podmínek srov. zejména komentář k ustanovení § 20 a násl. zák. o výkonu zabezpečovací detence.

15. Zákon také stanoví povinnost poskytnout chovanci zdravotní služby, léčiva a zdravotnické prostředky nehrazené zdravotním pojištěním, které si chovanec vyžádá, a tyto nejsou v rozporu s účelem výkonu zabezpečovací detence. Vzniklé náklady mohou být chovanci z rozhodnutí ředitele ústavu pro výkon zabezpečovací detence částečně nebo zčásti uhrazeny.

16. Zdravotními službami se rozumí zejména poskytování zdravotní péče zdravotnickými pracovníky podle zákona č. 372/2011 Sb., o zdravotních službách (dále jen „zák. o zdrav. službách“), a dále činnosti vykonávané jinými odbornými pracovníky, jsou-li tyto činnosti vykonávány v přímé souvislosti s poskytováním zdravotní péče.

17. Podle § 13 odst. 1 zák. č. 48/1997 Sb., o veřejném zdravotním pojištění a o změně a doplnění některých souvisejících zákonů (dále jen „zák. o veř. zdrav. pojištění“), se ze zdravotního pojištění hradí zdravotní služby poskytnuté pojištěnci s cílem zlepšit nebo zachovat jeho zdravotní stav nebo zmírnit jeho utrpení, pokud odpovídají zdravotnímu stavu pojištěnce a účelu, jehož má být jejich poskytnutím dosaženo, a jsou pro pojištěnce přiměřeně bezpečné, jsou v souladu se současnými dostupnými poznatky lékařské vědy a existují důkazy o jejich účinnosti vzhledem k účelu jejich poskytování. Podle § 13 odst. 2 zák. o veř. zdrav. pojištění se hrazenými službami ze zdravotního pojištění rozumí např. zdravotní péče preventivní, diagnostická, léčebná a ošetřovatelská, a to ve všech formách jejího poskytování podle zákona o zdravotních službách, a dále zejména poskytování léčivých přípravků, zdravotnických a stomatologických výrobků.

18. Blíže k právu chovance na zdravotní služby srov. komentář k ustanovení § 19.

K odst. 4

19. Předmětné ustanovení upravuje hlavní zásady zacházení s osobami umístěnými ve výkonu zabezpečovací detence (chovanci). K naplnění těchto zásad slouží řada ustanovení zákona, např. o sociálních podmínkách (§ 20), sociálních službách (§ 21), zdravotních službách (§ 19) a zejména ustanovení upravující samotné zacházení s chovanci (§ 27 a násl.).

20. S ohledem na povahu a účel výkonu zabezpečovací detence (§ 1 odst. 2) není hlavním cílem toliko prostá neutralizace umístněné osoby, ale tam, kde to bude vzhledem ke zdravotnímu stavu chovance možné, podporovat u něho takové postoje vedoucí k rozhodnutí podrobit se ochrannému léčení. Hlavní nástroj vedoucí k tomuto cíli představuje především samotné zacházení s chovanci, spočívající v zařazování chovance do určitého programu, který obsahuje zejména konkrétně formulovaný cíl působení na chovance, metody zacházení s chovancem směřující k dosažení tohoto cíle, způsob a četnost hodnocení, určení způsobu zaměstnávání, jeho účasti na pracovní terapii, vzdělávání anebo jiné náhradní činnosti; srov. § 25 a následující zák. o výkonu zabezpečovací detence. Uvedený cíl však nebude možné zřejmě naplnit u osob neléčitelných nebo léčitelných zcela obtížně.

21. Z uvedeného ustanovení tedy vyplývá, že program zacházení poskytuje chovanci zvýšenou možnost jeho případné reintegrace po propuštění, která je však závislá na jeho zdravotním stavu a dále vlastním rozhodnutí podrobit se ochrannému léčení.

Související ustanovení:

§ 20 – sociální podmínky, § 21 – sociální služby, § 19 – zdravotní služby, § 25 a násl. – zacházení s chovanci

Související předpisy:

§ 69 odst. 3, § 83c, § 315, 354 tr. řádu, – § 37 odst. 2, § 96, 100 tr. zákoníku, – § 24 odst. 2 z. s. m., – zák. o zdrav. službách, – § 13 odst. 1, 2 zák. o veř. zdrav. pojištění, – zák. č. 592/1992 Sb., o pojistném na všeobecné zdravotní pojištění, – § 2 zák. o výkonu trestu odnětí svobody

Literatura:

Blatníková, Š. Problematika zabezpečovací detence. Praha: Institut pro kriminologii a sociální prevenci, 2010.

Kalvodová, V. Zákon č. 169/1999 Sb., o výkonu trestu odnětí svobody. Komentář. Praha: Wolters Kluwer ČR, 2012.

Maguire, M. A. kol. The Oxford Handbook of Criminology. Oxford: Oxford University Press, 2007.

Mezník, J., Kuchta, J., Kalvodová, V. Základy penologie. Brno: Masarykova univerzita, 1995.

Šámal, P. a kol. Trestní zákoník I. § 1 až 139. Komentář. 2. vydání. Praha: C. H. Beck, 2012.

Šámal, P. a kol. Trestní řád III. § 315 až 471. Komentář. 7. vydání. Praha: C. H. Beck, 2013.

Šámal, P., Škvain, P. Pojetí detence ve vládním návrhu trestního zákoníku. Trestněprávní revue, 2005, č. 12, s. 309.

Škvain, P. Vývoj institutu zabezpečovací detence v Německu ve světle rozsudku Evropského soudu pro lidská práva ze dne 17. 12. 2009. Trestněprávní revue, 2013, č. 11–12, s. 251.

§ 3

Zajištění výkonu zabezpečovací detence

(1) Ředitel je oprávněn vydávat k zajištění chodu ústavu rozhodnutí a pokyny, s nimiž musí být chovanci seznámeni a které jsou pro ně závazné.

(2) Ředitel ústavu vydá s předchozím souhlasem generálního ředitele Vězeňské služby vnitřní řád ústavu, kterým se určuje denní rozvrh chodu ústavu, činnost chovanců a jejich podíl na řešení otázek souvisejících se životem v ústavu. Vnitřní řád ústavu nabývá účinnosti dnem, který je v něm stanoven, nejdříve však dnem, kdy byl v ústavu vyhlášen. Vnitřní řád ústavu musí být přístupný všem zaměstnancům a chovancům v ústavu.

(3) V ústavu působí odborní zaměstnanci, jimiž jsou psychologové, speciální pedagogové a další odborníci, kteří po odborné stránce zajišťují plnění účelu zabezpečovací detence. Vězeňská služba k zajištění plnění účelu zabezpečovací detence může při zajišťování provozu ústavu spolupracovat na základě dohody s církvemi, náboženskými společnostmi a dalšími subjekty.

(4) Vnější a vnitřní ostrahu ústavu, kontrolu došlých zásilek určených chovancům, eskortní službu včetně úkonů s ní spojených a dodržování stanovených podmínek výkonu zabezpečovací detence zajišťuje Vězeňská služba.

(5) Dozor nad chovanci vykonávají zaměstnanci Vězeňské služby, kteří jsou oprávněni dávat jim pokyny a používat vůči nim jen taková omezení a omezovací prostředky, které stanoví tento zákon nebo zvláštní právní předpis2).

(6) Zaměstnancem Vězeňské služby se pro účely tohoto zákona rozumí příslušník Vězeňské služby a odborný zaměstnanec.

__________________

2) Zákon č. 555/1992 Sb., ve znění pozdějších předpisů.

K odst. 1

1. K zajištění výkonu zabezpečovací detence stanovuje zákon pravomoc ředitele ústavu vydávat rozhodnutí a pokyny, s nimiž musí být chovanci seznámeni a které jsou pro ně závazné. Předmětem úpravy těchto interních normativních aktů jsou především další podrobnosti výkonu zabezpečovací detence, a to v návaznosti na podmínky výkonu tohoto ochranného opatření stanovené zákonem o výkonu zabezpečovací detence, a případně též NGŘ č. 15/2009, kterým se stanoví podrobnosti výkonu zabezpečovací detence. Z hlediska povahy se bude jednat především o rozhodnutí nebo pokyny organizační nebo bezpečnostní povahy zajišťující pořádek a bezpečnost v místech výkonu zabezpečovací detence.

K odst. 2

2. Obdobně jako zákon o výkonu trestu odnětí svobody (srov. § 14 zák. o výkonu trestu odnětí svobody) zmocňuje také zákon o výkonu zabezpečovací detence ředitele ústavu pro výkon zabezpečovací detence k vydání vnitřního řádu ústavu (dále jen „vnitřní řád“), který představuje interní směrnici určující denní rozvrh chodu ústavu pro výkon zabezpečovací detence, činnost chovanců a jejich podíl na řešení otázek souvisejících s fungováním ústavu. K vydání vnitřního řádu však zákon vyžaduje předchozí souhlas generálního ředitele Vězeňské služby a současně stanovuje podmínky pro nabytí účinnosti vnitřního řádu a jeho přístupnost všem zaměstnancům a chovancům v ústavu pro výkon zabezpečovací detence.

3. Denní rozvrh chodu ústavu pro výkon zabezpečovací detence určuje časové rozvržení jednotlivých činností v ústavu a zpravidla se skládá z:

– činností, které se pravidelně opakují každý den (např. budíček, provádění osobní hygieny a úklidu, výdej stravy, večerka, prověrky početního stavu apod.),

– vlastní realizace programů zacházení s chovanci,

– volitelných aktivit podle programu zacházení a osobního volna.

4. Zákon také umožňuje, aby se chovanci mohli podílet na řešení otázek souvisejících s fungováním ústavu, a to formou předkládání návrhů a připomínek řediteli ústavu pro výkon zabezpečovací detence. Blíže k výkonu tohoto práva srov. komentář k ustanovení § 6.

K odst. 3

5. Ústav pro výkon zabezpečovací detence je možné definovat jako zvláštní zařízení primárně nezdravotnického charakteru. S ohledem zejména na účel zabezpečovací detence, který se neomezuje na pouhou izolaci osoby umístěné do výkonu tohoto druhu ochranného opatření, je zřejmé, že samotné zacházení s chovanci představuje vysoce specializovanou činnost, kterou mohou vykonávat pouze kvalifikované osoby. Zákon o výkonu zabezpečovací detence tyto osoby vymezuje jako odborné zaměstnance, jimiž jsou psychologové, speciální pedagogové a další odborníci (např. sociální pracovníci, terapeuti).

6. Vězeňská služba, která spravuje ústav pro výkon zabezpečovací detence, k zajištění plnění účelu zabezpečovací detence může při zajišťování provozu ústavu na základě dohody spolupracovat s církvemi, náboženskými společnostmi nebo dalšími subjekty. Uvedené ustanovení tak vlastně umožňuje těmto subjektům, aby se po dohodě s Vězeňskou službou podílely na naplňování účelu zabezpečovací detence, byť zákon o výkonu zabezpečovací detence formuluje tuto spolupráci jako účast na zajišťování provozu ústavu. Do určité míry navazuje předmětná právní úprava na obecnou zásadu spolupráce se zájmovými sdruženími občanů ve smyslu § 2 odst. 7 tr. řádu, neboť i v tomto případě je akcentováno případné výchovné působení těchto subjektů.

7. Podle § 3 písm. a) zák. č. 3/2002 Sb., o církvích a náboženských společnostech (dále jen „zák. o církvích a náboženských společnostech“), se církví a náboženskou společností rozumí dobrovolné společenství osob s vlastní strukturou, orgány, vnitřními předpisy, náboženskými obřady a projevy víry, založené za účelem vyznávání určité náboženské víry, ať veřejně, nebo soukromě, a zejména s tím spojeného shromažďování, bohoslužby, vyučování, duchovní služby a případně obecně prospěšné činnosti. Pokud se týká dalších subjektů, které se mohou podílet na naplňování účelu zabezpečovací detence, může se jednat např. o nevládní organizace, jejichž předmět činnosti je postpenitenciární péče, ochrana lidských práv nebo charitativní činnost.

8. Co do forem spolupráce se bude u církví a náboženských společností zpravidla jednat o poskytování duchovních služeb; blíže srov. výklad k ustanovení § 11 zák. o výkonu zabezpečovací detence. U dalších subjektů se může zpravidla jednat o návštěvy odsouzených, zajištění přednáškových (vzdělávacích), kulturních činností (např. koncertů hudby), dále pak poskytování sociálně-právního nebo jiného poradenství.

9. V porovnání s úpravou obsaženou v zákoně o výkonu trestu odnětí svobody (§ 43 zák. o výkonu trestu odnětí svobody) se bude jednat o užší spolupráci, a to především s ohledem na zdravotní stav chovanců a konkrétní metody a formy působení na chovance.

K odst. 4

10. S ohledem na zvláštní povahu ústavu pro výkon zabezpečovací svěřuje zákon o výkonu zabezpečovací detence tuto pravomoc Vězeňské službě České republiky. Vězeňská služba České republiky (dále jen „Vězeňská služba“) byla zřízena zákonem o Vězeňské službě a justiční stráži ČR, a je ozbrojeným bezpečnostním sborem. Řídí ji generální ředitel Vězeňské služby, kterého jmenuje a odvolává ministr spravedlnosti. Generální ředitel odpovídá za činnost Vězeňské služby ministrovi spravedlnosti; srov. § 1 odst. 2 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR. Vězeňská služba je také správním úřadem a účetní jednotkou podle § 9 odst. 1 zák. č. 219/2000 Sb., o majetku České republiky a jejím vystupování v právních vztazích (dále jen „zák. o majetku ČR“).

11. Vězeňská služba se člení na organizační jednotky, kterými jsou generální ředitelství, vazební věznice, věznice, ústavy pro výkon zabezpečovací detence a Střední odborné učiliště a Akademie Vězeňské služby. Generální ředitelství zabezpečuje plnění společných úkolů ostatních organizačních jednotek, které metodicky řídí a kontroluje. V čele všech organizačních jednotek jsou ředitelé, které jmenuje a odvolává generální ředitel Vězeňské služby (§ 1 odst. 4 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR).

12. Kromě zajištění výkonu zabezpečovací detence zajišťuje Vězeňská služba také výkon vazby a výkon trestu odnětí svobody a v rozsahu stanoveném zákonem o Vězeňské službě a justiční stráži ČR také ochranu pořádku a bezpečnosti při výkonu soudnictví a správě soudu a při činnosti státních zastupitelství a Ministerstva spravedlnosti (§ 1 odst. 1 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR).

13. Hlavními činnostmi Vězeňské služby podle zákona o výkonu zabezpečovací detence jsou vnější a vnitřní ostraha ústavu, kontrola došlých zásilek určených chovancům, eskortní služba včetně úkonů s ní spojených a dodržování stanovených podmínek výkonu zabezpečovací detence vyplývajících ze zákona a dalších vnitřních normativních aktů (např. z rozhodnutí a pokynů ředitele ústavu, vnitřního řádu).

14. Podle zákona o Vězeňské službě a justiční stráži ČR patří mezi hlavní úkoly Vězeňské služby ve výkonu zabezpečovací detence následující činnosti, jejichž prostřednictvím realizuje shora uvedené hlavní činnosti:

– správa a střežení ústavů pro výkon zabezpečovací detence,

– eskortní služba a úkony s ní spojené,

– vytváření podmínek pro pracovní a jinou účelovou činnost osob ve výkonu zabezpečovací detence,

– vedení evidence osob ve výkonu zabezpečovací detence,

– poskytování zdravotní služby ve svých zdravotnických zařízeních osobám ve výkonu zabezpečovací detence a v případě potřeby zabezpečuje zdravotní služby u mimovězeňských (mimoústavních) poskytovatelů zdravotních služeb,

– v rozsahu stanoveném trestním řádem objasňuje a prověřuje vlastními pověřenými orgány trestné činy osob ve výkonu zabezpečovací detence a ve spolupráci s Generální inspekcí bezpečnostních sborů se podílí na předcházení a odhalování trestné činnosti příslušníků Vězeňské služby a občanských zaměstnanců zařazených k výkonu práce ve Vězeňské službě spáchané při výkonu služby nebo při plnění pracovních úkolů.

15. K realizaci práva chovance přijímat a odesílat písemná sdělení srov. výklad k § 8.

K odst. 5

16. Zákon o výkonu zabezpečovací detence svěřuje pravomoc k výkonu dozoru nad chovanci zaměstnancům Vězeňské služby, kteří jsou oprávněni udělovat chovancům pokyny a používat vůči nim jen taková omezení a omezovací prostředky, které stanoví zákon o výkonu zabezpečovací detence nebo zvláštní právní předpis (zákon o Vězeňské službě a justiční stráži ČR). Tomu také odpovídá povinnost chovanců plnit pokyny a příkazy zaměstnanců Vězeňské služby; srov. komentář k § 17 odst. 1 písm. b) zák. o výkonu zabezpečovací detence.

17. K definici pojmu „zaměstnanec Vězeňské služby“ srov. výklad k odst. 6 tohoto ustanovení.

18. Zaměstnanec Vězeňské služby tedy k zajištění bezpečnosti a pořádku ve výkonu zabezpečovací detence usměrňuje chování chovanců prostřednictvím pokynů a použití omezení a omezovacích prostředků. V souladu se zákonem o výkonu zabezpečovací detence a zákonem o Vězeňské službě a justiční stráži ČR lze vůči chovancům použít zejména akutní krizové opatření (§ 35), omezovací opatření (§ 36) a donucovací prostředky (§ 17 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR).

19. Akutním krizovým opatřením se rozumí umístění chovance, který svým jednáním vážným způsobem bezprostředně ohrožuje sebe nebo jiné osoby, do izolační místnosti s vybavením omezujícím možnost sebepoškození chovance, a to na nezbytně nutnou dobu. Rozhodnutí o umístění činí odborný zaměstnanec. Pokud je důvodem umístění zdravotní stav chovance, rozhoduje odborný zaměstnanec na základě doporučení lékaře (srov. § 31 odst. 2 NGŘ č. 15/2009). Blíže k podmínkám aplikace viz komentář k § 35 zák. o výkonu zabezpečovací detence.

20. Omezovacími prostředky (§ 36 odst. 2 zák. o výkonu zabezpečovací detence) jsou:

a) pobyt na uzavřeném oddělení,

b) umístění chovance v izolační místnosti (§ 35 odst. 2 zák. o výkonu zabezpečovací detence),

c) omezení pohybu chovance prostřednictvím ochranných pásů nebo manuálního držení,

d) akutní parenterální podávání psychofarmak, pokud se nejedná o léčbu na žádost chovance či dlouhodobou léčbu psychiatrické poruchy [parenterálním podáváním psychofarmak se rozumí podávání látek (léků) měnících duševní stav chovance mimo zažívací trakt, zpravidla v injekcích nebo nitrožilních infuzích].

21. K podmínkám pro použití omezovacích prostředků srov. výklad k § 37 zák. o výkonu zabezpečovací detence.

22. Pokud je to nezbytné k zajištění pořádku a bezpečnosti, jsou příslušníci Vězeňské služby při plnění svých úkolů oprávněni použít donucovací prostředky proti osobám, které ohrožují život nebo zdraví, úmyslně poškozují majetek nebo se násilím snaží mařit účel výkonu zabezpečovací detence (§ 17 odst. 1 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR).

23. Donucovacími prostředky (§ 17 odst. 2 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR) jsou:

a) hmaty, chvaty, údery a kopy sebeobrany,

b) předváděcí řetízky, pouta, poutací popruhy, pouta s poutacím opaskem,

c) slzotvorný, elektrický nebo jiný obdobně dočasně zneschopňující prostředek,

d) obušek nebo jiný úderný prostředek,

e) služební pes,

f) vodní stříkač,

g) zásahová výbuška,

h) expanzní zbraně,

i) úder střelnou zbraní,

j) hrozba střelnou zbraní,

k) varovný výstřel,

l) vytlačování štítem, vozidlem,

m) prostředek k zamezení prostorové orientace.

24. O použití konkrétního donucovacího prostředku rozhoduje příslušník Vězeňské služby podle konkrétní situace tak, aby dosáhl účelu sledovaného služebním zákrokem. Přitom je povinen dbát, aby použití donucovacího prostředku bylo přiměřené účelu zákroku a aby jím nebyla způsobena újma zřejmě nepřiměřená povaze a nebezpečnosti protiprávního jednání; srov. § 17 odst. 3 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR.

25. Při předvádění osoby ve výkonu zabezpečovací detence mimo objekt ústavu lze použít předváděcí řetízky, pouta a pouta s poutacím opaskem i bez splnění podmínek uvedených shora; srov. odst. 22. Takové donucovací prostředky je příslušník Vězeňské služby oprávněn použít, pokud je to ke splnění účelu úkonu nezbytné; § 17 odst. 4 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR.

26. Je-li vzhledem k předchozímu chování chovance dána důvodná obava, že by se mohl chovat násilným způsobem, lze při jeho předvádění v prostorách ústavu použít předváděcí řetízky, pouta a pouta s poutacím opaskem i bez splnění podmínek uvedených shora (srov. odst. 22). Příslušník Vězeňské služby je oprávněn takové donucovací prostředky použít, pokud to je ke splnění účelu úkonu nezbytné. Současně je příslušník Vězeňské služby oprávněn omezit volný pohyb osoby, která fyzicky napadá příslušníka Vězeňské služby nebo jinou osobu (např. odborného zaměstnance), ohrožuje vlastní život, poškozuje majetek nebo se pokusí o útěk, a to připoutáním k vhodnému předmětu, zejména pomocí pout. Toto omezení musí být ukončeno v okamžiku, kdy je zřejmé, že osoba takové jednání nebude opakovat, nejdéle však po uplynutí dvou hodin od okamžiku připoutání; srov. § 17 odst. 5 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR.

27. Zcela samostatně je v § 18 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR upraveno použití střelné zbraně. Použití střelné zbraně je přípustné jen tehdy, jestliže by použití donucovacích prostředků bylo zřejmě neúčinné; § 18 odst. 2 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR.

28. Omezení pro použití donucovacích prostředků a střelné zbraně proti některým osobám (ženě, těhotné ženě, osobě se zjevným zdravotním postižením, osobě vysokého věku) je upraveno v § 19 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR.

29. K povinnostem příslušníka Vězeňské služby po použití donucovacího prostředku nebo střelné zbraně srov. § 20 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR.

K odst. 6

30. Předmětné ustanovení definuje pojem zaměstnance Vězeňské služby, kterým se rozumí nejen příslušník Vězeňské služby, ale i odborný zaměstnanec podle § 3 odst. 3 zák. o výkonu zabezpečovací detence.

Související ustanovení:

§ 1 odst. 2 – účel výkonu zabezpečovací detence, § 11 – duchovní služby, § 17 – základní povinnosti chovanců, § 35 – akutní krizové opatření, § 36 – omezovací prostředky, § 37 – podmínky pro použití omezovacích prostředků

Související předpisy:

§ 2 odst. 7 tr. řádu, – § 1, 17, 18, 19, 20 zák. o Vězeňské službě a justiční stráži ČR, – § 3 písm. a) zák. o církvích a náboženských společnostech

Umísťování chovanců do ústavu

§ 4

(Poučení chovance)

(1) Při umístnění do ústavu musí být prokazatelně provedeno seznámení chovance s jeho právy a povinnostmi podle tohoto zákona, s vnitřním řádem ústavu a s jeho právem podávat návrhy na propuštění ze zabezpečovací detence nebo na změnu zabezpečovací detence na ochranné léčení. Poučení se provede způsobem přiměřeným rozumovým schopnostem chovance, a to tak, aby poučení mohl pochopit. Toto poučení obdrží chovanec též v písemné podobě. Při nástupu do ústavu se provede osobní prohlídka chovance.

(2) Po nástupu do ústavu je chovanec zařazen do přijímacího oddělení. V průběhu pobytu v přijímacím oddělení je povinen podrobit se vstupní lékařské prohlídce, jejíž provedení zajistí ústav.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Zákon o výkonu zabezpečovací detence (č. 129/2008 Sb.) - Komentář.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.