Pokud práce vás baví, je to radost. Pokud berete svou práci jako trest, je to zoufalství.

kapitola I.

,,Bože, odpusť!", řekl a očima vzhlédl na jasně modrou oblohu. Mezitím, co rychtář četl rozsudek, sklopil hlavu a v duchu se zamyslel. Poslední vzpomínka patřila jeho ženě a dětem. Miloval svou ženu. Myslel na to, jak je krásná, jak je úžasná, jak je okouzlující. Jasně si vybavoval její dokonalé tělo, její hebké nohy, její nádherně tvarované boky a její ňadra. Ten milý úsměv i jasně modré oči. Ty její dlouhé, vlnité vlasy, jakoby se jich v myšlenkách dotýkal, jakoby slyšel její jemný hlas. Nade vše ji miloval.

Rychtář mezitím dočetl rozsudek. Přihlížející dav byl nad míru rozzuřen a dával to patřičně najevo. Házeli po odsouzeném kameny, prach a veškeré odpadky, jenž jim přišly pod ruce, používali hrubé výrazy a nadávky. Bylo mi ho líto, ale vražda je vražda.

Rychtář na mne lehce pokývl a já uchopil sekyru, jenž jsem měl opřenou o dřevěný špalek. Muž již věděl, co ho čeká. Poklekl ke špalku a ještě se upřel pohledem na mě. Byl to jen okamžik, ale ten výraz se mi vryl do paměti natrvalo, stejně jako všechny předešlé ostatních  odsouzených. Poslední pohled před smrtí. V těchto okamžicích se dají z očí vyčíst opravdu veškeré pocity. Právě v očích se pozná skutečná povaha člověka. Nikdo nedokáže skrýt co má v očích. Tušil jsem na co mysli, jelikož jsem ho znal docela dobře, za těch pár dnů, jenž byl ve vězení. Položil svou hlavu na špalek, čelem do davu a zavřel oči. Poslední vzpomínka patřila jeho ženě. Byl pro ni schopen udělat vše na světě, i zabít. Ani teď, v tomto těžkém okamžiku, nesvaloval vinu na ni, když ji nachytal s tím kovářem ze vsi. Veškerou vinu házel v mysli na něj a nelitoval, že ho za to potrestal. Vždyť si to zasloužil. Nyní nadešla chvíle, kdy za svůj čin bude potrestán on sám. Ano zůstal v tom sám, úplně sám. Ta jeho žena se s ním nepřišla ani naposledy rozloučit, ani mu dát poslední sbohem. Po pravdě řečeno, byla to známá coura. Přitom on ji tak miloval.

Mezitím jsem již zvedl sekyru nad hlavu. Moje myšlenky se soustředily jen na svou práci. Nechtěl jsem, aby trpěl. Upřeně jsem sledoval to místo na jeho krku, místo dopadu mé sekyry. Nápřah a… a konec. Další kapitola uzavřena. Další svíčka, jenž předčasně dohořela.

kapitola II.

Často se ve vzpomínkách vracím do svého dětství. Měl jsem krásné a pestré dětství. Vyrůstal jsem v poměrně bohaté rodině. Měl jsem jednoho, o dva roky mladšího, bratra, se kterým jsme toho hodně prožili. Celé dny jsme byli spolu, hráli si a dováděli. Ačkoliv jsme měli na našem panství každý vlastní pokoj, byli jsme stále v jednom a to i přes noc. Naši rodiče byli spolu také stále šťastni. Jejich letité soužití absolutně popíralo, že láska nátlakem času vymizí.  Byli jsme šťastná rodina a nic nám nescházelo. Vlastnili jsme  menší zámeček s přilehlými poli a lesy, kde jsme si s často s bráchou hráli na rytíře. Ačkoliv byl Richard mladší, v šermování byl hbitější a vždy mě porážel. Štvalo mě to. Štvalo mě, že byl ve všem lepší než já. Byl rychlejší, nadanější i inteligentnější, ale nikdy se tím nechlubil ani nepovyšoval a rodiče nás měli oba stejně rádi.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Kat.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.