Ladislav Muška

VÁŽENÍ TRUCHLÍCÍ A OSTATNÍ HOSTÉ

2015

Vážení ostatní hosté!

Nejsem autorem těchto textů a ani bych si možná nepřál být z toho podezírán. Nenapadl mě ani jeden z výroků, které budete číst. Žádný jsem si nevymyslel, i když jsme se o to pokoušeli.

Pod tím plurálem se skrývá takzvaná „grilparta“. Tak přezdívají divadelní kolegové skupince zpěváků, orchestrálních hráčů a varhaníků, kteří podstoupili příslušné kvalifikační zkoušky a účinkovali při pohřebních obřadech v krematoriích.

Peněz za to moc nebylo. Částečně nás s tímhle chlebem vedlejším smiřoval fakt, že – když po nás pozůstalí zrovna nechtěli, abychom hráli Vesničko má, a dali nám pokoj – bylo to jediné místo, kde jste si mohli zopakovat klasický, romantický ba i operní repertoár. A pak – byli tu neprofesionální řečníci zvenku…

Nejvíc jsme se těšili na důležité soudruhy z fabrik a institucí, kteří se domáhali práva promluvit u rakve zesnulého a leckdy z toho bylo politické školení tak pitomé, že klasikové marx-leninismu se v hrobě chytali za hlavu.

U dobrovolných řečníků z „jézédé“ a vůbec z vesnic, kteří se přišli ke katafalku rozloučit ze sousedské ochoty, šlo o snahu promluvit co nejkrásněji, nejvznešeněji a nejdůstojněji, překročit každodenní všednost i sebe sama. Vznesli se někdy do tak vzdálené vyjadřovací roviny, až v ní zabloudili. U venkovských velebníčků se to možná dělo z opravdové křesťanské lásky… Měli jsme už své typy, rotory, kteří mluvili na pohřbu, kdykoli v jejich podniku nebo v obci někdo umřel. V takovém případě byly připraveny tužky a notové sešity, na jejichž čisté stránky jsme výroky řečníků zapisovali – někdy všichni přítomní na kůru, aby se to stihlo. Těmi zápisy se mohu prokázat.

Po některých řečnických perlách jsme však na tom byli tak, že hráč na lesní roh neudržel dech a vyráběl pauzy, nad varhanami plula rozchechtaná tvář operního dirigenta, a níže podepsaný zpěvák se štípal na jistém citlivém místě, aby vůbec byl schopen nasadit tón. Tím chci dokumentovat, že všechny výroky jsou autentické.

Čtěte a zkuste si představit místo a atmosféru, za nichž byly proneseny. Buďte rádi, že se štípat nemusíte.

Ladislav Muška

VÁŽENÍ TRUCHLÍCÍ A OSTATNÍ HOSTÉ

Tvůj odchod pokazil dnešní krásné počasí…

■ ■ ■

Ano, drazí přátelé, na tomto místě klidu stojíme v pohnutí.

■ ■ ■

Tak jako noc má své ráno, tak i život má své smutné chvíle, z nichž jednu právě prožíváme.

■ ■ ■

Moc boží se neprojevuje v tom, aby se nám vedlo lépe. A tak až se budeme dívat na svět od božího trůnu, budeme chápat jeho složitosti daleko snáz.

■ ■ ■

Vážený soudruhu, život, který jsi tolik miloval, skončil. Máme účast s tvojí ztrátou.

■ ■ ■

Čas se neohlíží, aby nám způsobil neocenitelnou ztrátu.

■ ■ ■

Zákon zániku se právě naplnil a my provázíme našeho soudruha tam, kam už není návratu.

■ ■ ■

Jeho život byl neobyčejný, to však neznamená, že nebyl prostý a bohatý.

■ ■ ■

Byl samotář, ale ve společnosti byl oblíben.

■ ■ ■

Byl oblíben pro své krásné vlastnosti, kterých bylo poskrovnu.

■ ■ ■

Před námi leží soudruh, který skonal svůj život v nízkém věku.

■ ■ ■

Náš soudruh zemřel, když dožil svůj život.

■ ■ ■

Až neuneseme dále štafetu života, předáme ji dalším tvým jménem.

■ ■ ■

Byl to soudruh, který znal sám sebe, a osud jej odvolal z kruhu své milované rodiny.

■ ■ ■

Jsou to smutné chvíle, když osud vytrhne z kruhu svých přátel dobrého člověka.

■ ■ ■

Složil zbraň teprve tehdy, když mu ji smrt vyrazila z rukou.

■ ■ ■

Byl to takový soudruh v letech dospívání.

■ ■ ■

Tady založil svůj domov, aby zabezpečil život svých milých – manželky, která záhy zemřela.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Vážení truchlící a ostatní hosté.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.