Veronika Portešová,
Johana Kapošváryová,
Jan Rážek,
Michal Schmalz

Průvodce začínajícího mimoškoláka

Vydalo nakladatelství Backstage Books
Brigádnická 73, Řečkovice a Mokrá Hora, Brno 621 00
roku 2015 jako svou 4. publikaci

Odpovědný redaktor Veronika Portešová a František Dalecký

Obálka a grafická úprava Matěj Málek

E-knihu vytvořil Milan Vilímek Jihlavský

Vydání první

© Backstage Books, 2015

web: www.bbooks.cz
email: backstagebooks1@gmail.com

ISBN 978‒80‒88049‒02‒9 (formát EPUB)

ISBN 978‒80‒88049‒03‒6 (formát MOBI)

ISBN 978‒80‒88049‒04‒3 (formát PDF)

Obsah

Prolog:
Budoucnost bude taková, jakou si ji uděláme

Kapitola 1:
Generace Y a její dvacáté roky

20 věcí, které 20-něco-letým ještě nedochází

Proč je generace Y nešťastná

20 věcí, které jsem měl vědět ve 20

10 životních lekcí, které jsem dostal během svých dvacátých roků života

Dvacáté roky života: rozhodující dekáda

Kapitola 2:
Vysoká škola – co v příručce nepíšou

Měl bych se vykašlat na školu?

8 alternativ k vysoké škole

GAP YEAR: Ptejte se na všechno

50 poznatků o životě na výšce

Otevřený dopis studentům o tom, jak je nebezpečné vidět školu jako zkoušku přežití

Předmět, který vás ve škole nikdy neučili: Jak se učit!

Jak zvládnout státnice bez drcení

15 věcí o životě po vysoké škole, o kterých vám váš řečník na promoci neřekne

24 lídrů předává čerstvým absolventům své nejlepší rady

Kapitola 3:
Sebevzdělávání: klíčová dovednost pro život

Skryté výhody učení se mnoha různým dovednostem

Můj „master“ zadarmo

Top 10 dovedností, které by měly být (a obvykle nejsou) vyučovány ve škole

Jak přečíst víc jak 70 knih za rok

5 důvodů, proč byste měli psát blog o svém učení

50 přednášek, které by si měl prohlédnout každý vzdělavatel (vydání 2014)

9 rad pro účinné sebevzdělávání

9 základních dovedností, které by se měly děti naučit

Kapitola 4:
Kariéra: jak najít tu pravou?

Rada pro maturanty: začněte hned

Přestaňte se snažit vyřešit svou budoucnost

Proč je „následujte svou vášeň“ divná rada

Jak si vytvořit síť za 30 dní

8 kroků k získání perfektního mentora

Hromada doporučení pro případ, že byste jednou chtěli pracovat

Kapitola 5:
Osobní rozvoj trochu jinak

Jste jen „chtělbybýt“? 15 způsobů, jak to poznat

Co předpovídá úspěch? Vaše IQ to není

Jak změnit svá přesvědčení a nadobro se držet svých cílů

Zapomeňte na stanovování cílů, soustřeďte se raději na postupy

V životě jde víc než jen o štěstí

Kapitola 6:
Klíčové zdroje pro tvůj rozvoj

100 TED Talků v 5 minutách (to nejlepší ze 70 hodin sledování)

Epilog:
Karty hrají pro tebe.

O e-knize v tvých rukou

Průvodce začínajícího mimoškoláka tvoří výběr toho nejlepšího obsahu, který jsme za více jak 18 měsíců naší činnosti přeložili a publikovali.

V Mimo školu se zaměřujeme především na mladé lidi ve věku 18‒30. Tato e-kniha je proto především určena pro ně, i když poučit se z ní mohou starší i mladší čtenáři. Proč jsme ji vůbec vytvořili? Potřeba publikovat soubor myšlenek s námi byla od začátku. Životní, vzdělávací a kariérní problémy mladých se totiž pořád opakují a tak jsme celkem rychle došli k tomu, že se začala opakovat naše doporučení. A protože vycházíme především ze zahraničních zdrojů, začali jsme překládat články, které mluvily k tisícům našich čtenářů. Co naše články dosud nezvládly bylo předat myšlenky a znalosti v uceleném souboru, který odpovídá na mnoho otázek současně. Právě proto jsme vytvořili e-knihu, kterou právě čteš.

V jednotlivých kapitolách se seznámíš s tipy a triky k sebevzdělávání ve škole i mimo ni. Budování kariéry, ale také zvládnutí bouřlivých dvacátých let života a otázky k osobnímu rozvoji – i to v knížce najdeš. Přemýšlíš nad tím, jak si užít výšku a dostat z ní co nejvíc? Jak naplno využít mladé roky života, nakopnout svou kariéru, ale zároveň si naplno užívat života? A víš vlastně, co chceš v životě dělat? Jaká je tvá práce snů a kam vůbec směřuješ? To všechno jsou závažné otázky, na které ti nedáme jasnou odpověď. Ale pomůžeme ti položit si tyto otázky jednodušeji a nabídneme ti konkrétní rady a tipy, které ti pomohou vydat se směrem kupředu.

Čti kriticky a neřiď se vším, co v kapitolách najdeš. Články jsou původem z USA a vnímej proto rozdílnost s českým prostředím. Měj mysl otevřenou a zvědavou a vem si z následujcího obsahu to nejlepší, co ti nabízí.

Přejeme pěkné čtení!

Tvůrci

Veronika Portešová, Johana Kapošváryová, Jan Rážek, František Dalecký

O Mimo školu

Mimo školu je vzdělávací organizace, která vzdělává pro život v 21. století. Učíme lidi, jak se vzdělávat po svém, rozvíjet svou kariéru a pracovat s informacemi.

Soustředíme se na dovednosti pro 21. století a vycházíme z vědeckých poznatků i vlastních zkušeností s rozvojem lidí. Na blogu publikujeme překlady hodnotných článků a v ČR propagujeme zdroje k sebevzdělávání.

Organizujeme Semestr Mimo školu – unikátní vzdělávací program pro mladé, jehož náplní je trénink v oblasti sebevzdělávání s cílem získání stáže, práce či rozběhnutí vlastního projektu.

Pro jednotlivce i organizace pak poskytujeme poradenské a školící služby zaměřené na vzdělávání a e-learning, kariérní rozvoj a efektivní práci s informacemi.

Více na webu www.mimoskolu.cz.

Prolog:
Budoucnost bude taková, jakou si ji uděláme

Následující text je zahajující projev, který jsem přednesl 22. srpna roku 2014 na Hult International Business School.

Vyrostl jsem na Star Treku a věřil jsem, že až budu dospělý, všichni budeme používat komunikátory, replikátory, trikordéry a transportéry. Ve svém pohledu na budoucnost světa jsem byl optimistický – měl jsem za to, že všechny problémy lidstva už budou vyřešené a budeme na cestě k objevování nových světů. Proto jsem se původně chtěl stát kosmonautem. Myslel jsem si, že by mě to nejlépe připravilo na Akademii Hvězdné flotily.

Photo Credit: Loïc Lagarde via Compfight cc

Není třeba zmiňovat, že jsem byl zklamaný. Vyrostl jsem do světa plného hladu, chudoby a nemocí. Do světa, v němž spolu bojujeme o zmenšující se přírodní zdroje. Žijeme v pesimismu a smutku, kde jsou lidé posedlí neustálým zvětšováním svého kousku koláče. Všeobecně se více zaměřujeme na hromadění bohatství místo zlepšování světa.

Sám jsem MBA, takže si můžu dovolit být kritický. Taktéž jsem pracoval v investiční bance Credit Suisse First Boston, a proto vím, o čem mluvím. Byl jsem také posedlý budováním bohatství a nevěřil jsem, že bych světu mohl pomoci k nějaké změně. Takže si mé poznámky neberte příliš osobně.

Jsem zde, abych vám řekl, že vy máte takové příležitosti, které bych si ve svém mládí ani neuměl představit. Můžete vybudovat budoucnost podobnou Star Treku, o které jsme snili. Pro lidi, jako jste vy všichni tady, se dnes stalo mnohé možným. Řešit ony velké problémy. Vyléčit naši civilizaci z nemocí, jež ji dlouho sužovaly. Dovést lidstvo z dob nedostatku do éry přebytku. Můžete dosáhnout světa, v němž budete bohatství sdílet místo vzájemných bojů o to málo, co ještě máme.

Nadcházející období je jedinečné. Co v minulosti mohly dělat pouze vlády a velké korporace, dnes můžou i podnikatelé. Jste vesmírní kadeti s příležitostí vykonat úžasné věci.

Dovolte mi vysvětlit, co se za posledních pár desetiletí změnilo a proč jsem se stal tak optimistickým.

Jste svědky pokroků v našich počítačích – vidíte, jak se zrychlují a zmenšují. Když jsem byl mladý, četl jsem o superpočítačích Cray, které byly považovány za strategický vládní majetek. Nemohly být vyváženy, protože sloužily jen výzkumu a obraně a jejich cena se pohybovala v desítkách milionů dolarů. Musely být uloženy v ohromných budovách a vyžadovaly vodní chlazení. Chytré telefony, které mnozí z vás nosí v kapse, jsou mnohem výkonnější než počítače, jež jsem vám popsal.

Když se jakákoli technologie spojí s informační technologií, začne se vyvíjet exponenciálně. – Ray Kurzweil

Tento vývoj je známý jako Moorův zákon. Po dobu posledních 100 let se výkonnost počítačů každých 18 měsíců zdvojnásobila. Rychlejší počítače jsou používány k navrhování rychlejších počítačů. Počítače, jak to umožňuje informační technologie, pohlcují ostatní sektory. Proto jsme svědky exponenciálního růstu senzorů, umělé inteligence, robotiky, medicíny, 3D tisku atd.

Futurista Ray Kurzweil říká: „Když se jakákoli technologie spojí s informační technologií, začne se vyvíjet exponenciálně.“ A to se právě děje. Naše technologie se také přibližují a umožňují zrod úžasných a strašlivých věcí.

Vezměte si například změny v senzorech, jako je fotoaparát ve vašem chytrém telefonu. Kodak představil první „komputerizovaný“ fotoaparát v roce 1976. Vážil čtyři libry, stál 10 000 $ a disponoval rozlišením sotva 0,1 megapixelů. Dnes mají telefony fotoaparáty o 41 megapixelech a to jsou jen doplňky. A vzpomínáte si na ty opravdu drahé HD kamery, které před 20 lety začala nakupovat filmová studia? Foťák ve vašem iPhonu je lepší. Stejná změna se odehrála i v akcelerometrech, gyroskopech, senzorech teploty, plynu, vlhkosti atp. Úplně stejné pokroky se dějí v mikrofluidikách a umožňují nám provádět chemické a biologické testy na miniaturních a levných čipech.

V 70. letech jsme taky byli velmi nadšeni z umělé inteligence. Začali jsme se bát, že by se Japonsko stalo vedoucí zemí v tomto odvětví, a získalo tím statut supervelmoci. Nic se však nestalo, a tak jsme si mysleli, že je A. I. (artificial intelligence – umělá inteligence pozn. překl.) mrtvá. A. I. však nezemřela. Je všude. Pohání náš vzdušný dopravní kontrolní systém a ukrývá se v našich hrách. A. I. použil v IBM Watson, aby v Jeopardy porazil lidské hráče. Používá ji i SIRI (iPhone aplikace, s níž lze mluvit) při rozpoznání hlasu.

Když navzájem propojíte exponenciálně se rozvíjející technologie, stane se zázrak. Toto přiblížení umožňuje nová použití, vytváření nových průmyslových odvětví i zničení těch zastaralých.

Vezměte data sesbíraná ze všech různých senzorů, internetu, komputerizace, veškeré známé vědomostní práce a přikažte umělé inteligenci, aby vše zanalyzovala. Získáte schopnost předpovídat dopravu, kriminalitu, prodeje a trendy.Získáte schopnost vyšachovat finanční analytiky z jejich práce. Počítače analýzy přece jen zvládnou mnohem lépe.

Podobně můžete mít i počítače zastupující práci doktorů. Jsem si jistý, že jste slyšeli zvěsti o Apple iWatch nebo potkali lidi používající doplňky jako Fitbit. Jedná se o senzory sledující naše zdraví. A ve světě se vyvíjí další tisíce takových senzorů. Budou sledovat úroveň naší aktivity a monitorovat náš spánek, životní funkce, tělesné tekutiny… Úplně všechno. Představte si, že by nějaký systém umělé inteligence uměl tato data počítat 24 hodin denně, sedm dní v týdnu. Poradil by nám, když by se schylovalo k nemoci, doporučil by nám lepší způsoby života, zvyky, léčbu. Díky kombinaci senzorů, komputerizace, medicíny a umělé inteligence se tyto technologie stávají skutečností. Do deseti let nebudeme už od doktorů potřebovat poradit se základními věcmi ohledně našeho zdraví.

Když jsem byl malý, snil jsem nejen o trikordérech a replikátorech, které by vyrobily tolik zmrzliny a zákusků, kolik bych jen snědl, ale také o robotickém asistentovi jako Rosie z Jetsonů, jenž by po mně uklízel. Pak bych nemusel dostávat vynadáno kvůli nepořádku v pokoji.

Ale Rosie nikdy nepřišla. Měl jsem jen Roomba. Roztomilý malý automatický vysavač.

Proč ne Rosie?

Protože počítačová síla nezbytná k tomu, aby takový robot uměl rozpoznávat hlas a rozumně mluvit, by vyžadovala jeden počítač Cray a všechny další dříve příliš drahé již zmiňované senzory – kameru, detektory pohybu, gyroskopy, akcelerometry. Zkuste uhodnout, co váš iPhone v dnešní době zvládne?

Rosie se dnes může stát skutečnou. A nepřekvapilo by mě, kdyby ji nějaké děcko ze Silicon Valley (nebo absolvent Hultu) vytvořilo. Také uvidíme roboty vykonávající práci lidí v továrnách, obchodech s potravinami či lékárnách. Roboti budou řídit auta, donášet balíčky atd. Brzy budou dělat jakoukoli rutinní činnost, kterou vykonávají lidé. Představte si ty možnosti i problémy, které vzniknou.

Tohle je jen několik příkladů toho, co se může stát. V následujícím desetiletí budeme také využívat 3D tisk pro zařízení do domácností, budeme tisknout celé budovy, elektronické okruhy, a dokonce i jídlo. Navrhneme nové organismy, jež zlepší zemědělství a uklidí životní prostředí.

Budeme doručovat zboží (a možná také přepravovat sebe) pomocí dronů. Mohou se dít úžasné věci.

Zmiňované technologie mohou přinést hodně dobrého. Také však umožňují ničení v ohromném měřítku, sledování a mnoho nepředstavitelných hrůz. Vytvářejí společenská a etická dilemata. Zavedou nás do budoucnosti, v níž pro lidi nebude dost práce, a my budeme muset zjistit, co si se sebou počneme. Jak bude míra změn narůstat, přijdou jistě společenské nepokoje a objeví se snahy zastavit technologický pokrok.

Tento postup nelze zastavit. Stejné technologie, k nimž máme přístup tady v Sillicon Valley, stejné vědomosti a nápady jsou přístupné kdekoli. Podnikatelé a vlády (i zločinci) všude ve světě pracují na jejich vývoji. Pokud znemožníme jízdu aut bez řidičů po našich dálnicích nebo zastavíme-li drony v doručování zboží, budou ostatní země stejně ve vývoji pokračovat. Zůstaneme pozadu. Když ve Spojených státech zakážeme lékařské aplikace, nakonec skončíme u stahování z indického App Storu. Dobré i špatné technologie se globalizovaly. Můžete žít kdekoli na světě a přitom si stáhnout návrhy na vytisknutí zbraní 3D tiskárnou.

Je mnoho věcí, z nichž můžeme být nadšení. A mnoho věcí, kterých se musíme obávat. Práce či kariéra, kam bychom chtěli zamířit, od teď za deset let nemusí vůbec existovat. Myslím to naprosto vážně – dokonce i pozice jako finanční analýza, průzkum trhu a management výroby můžou vymizet. Silicon Valley může být také ohroženo. Bublina sociálních médií praskne a nové technologie vytvoří další nadšení (a nové bubliny).

Neměl jsem v úmyslu vás strašit, ale jen se ujistit, že jste si vědomi všech skutečností, k nimž míříme. Právě teď se všem podnikatelům, kteří chtějí udělat ze světa lepší místo, nabízejí úžasné příležitosti. Je to oblast otevřená dokořán. Vytvoří se mnoho nových pracovních míst a profesí, mnoho nových průmyslových odvětví a nových příležitostí. Povedou se vášnivé politické debaty o tom, co je dobré a co špatné. Což znamená, že v takové budoucnosti můžete zastávat téměř jakoukoli úlohu, kterou budete chtít. Můžete být generálním ředitelem, marketingovým ředitelem, designérem či zákonodárcem.

Nejdůležitější dovedností budoucnosti bude schopnost se učit a přizpůsobit. Budete muset být užiteční, mít nastražené uši před pokroky přicházejícími z neznáma a přijímat nové příležitosti tak, jak se budou objevovat.

Ať už budete dělat cokoli, nikdy neberte bezmyšlenkovitou a bezvýznamnou práci v obrovské společnosti jen proto, že vám budou nabízet obrovskou výplatu. Snažte se být na místě, kde sami sebe můžete neustále poznávat a kde můžete pokračovat v učení. Právě tak to v budoucnosti bude vypadat – neustálé učení a objevování.

Budoucnost bude taková, jakou si ji uděláme. Může být „startrekovou“ utopií, nebo světem rozzuřeného ničitele Maxe, tvořivým místem na hraní, nebo orwellovskou noční můrou. Zde je důvod, proč je nezbytné, aby nás touto cestou vedli lidi s dobrými hodnotami a morálkou. Potřebujeme lidi, kteří se zajímají o obohacení lidstva více než sebe sama. Potřebujeme takové lidi, kteří budou vést svým vlastním příkladem a strhnou s sebou i ty ostatní. Jedince, kteří chtějí světu dávat a udělat z něj lepší místo. Upřímně doufám, že budete patřit mezi ty, kdo povedou a budou dbát na zájmy lidstva, že vytvoříte utopii.

Napsal Vivek Wadhwa. Z anglického originálu It’s a Beautiful Time to be Alive and Educated přeložila Veronika Portešová.

Photo Credit: vivoandando via Compfight cc

Kapitola 1:
Generace Y a její dvacáté roky

20 věcí, které 20-něco-letým ještě nedochází

Založil jsem Docstoc ve svých dvaceti letech, vytvořil si jeden klišé seznam „20 věcí, které musím udělat, než mi bude 20“ a dnes zaměstnávám úžasnou skupinu lidí, kterým je něco přes dvacet. Klidně mi říkejte starý bručoun, ale ve svých 34 letech je to, na co jsem přišel, úplně odlišné od toho, v co generace nového tisíciletí doufá. V průběhu cesty jsem udělal mnoho chyb a teď tuto generaci vidím dělat podobné. V odpověď na tuto situaci vám přináším seznam „20 věcí, které 20letým nedochází“.

1)
Čas není neomezená komodita. Mladé profesionály, kteří mají zjitřený smysl pro bezodkladné plnění úkolů, potkávám velmi zřídka. Ve svých dvaceti letech si myslíme, že máme všechen čas světa na A) přemýšlení o tom, co vlastně chceme a B) dostat to, co chceme. Čas je jediné bohatství, se kterým začínáme v přebytku, ale které už nikdy nemůžeme dostat zpět. Z příležitostí, jež dnes dostáváte, využijte, co můžete, protože jednou přijde den, kdy už se vám žádné další nedostanou.

2)
Jste talentovaní, dobře, ale talent je přeceňovaný. Blahopřeji, jste zřejmě generace, která je nejvíce kreativní, informovaná a schopná multitaskingu vůbec. Jak říká můj otec: „Za všechny ty kraviny ti dám medaili.“ Nevybroušený surový potenciál (a je jedno jak cenný), je ale stejně jen promarněná příležitost. Za holý talent nedostanete žádnou medaili, jen za výsledky. Dokonce i lidé, kteří se zdají být neuvěřitelně obdarovaní, museli na cestě za úspěchem tvrdě pracovat. (Tip: přečtěte si „Talent is Overrated“, „Talent je přeceňovaný“)

3)
Ráno jsme nejvíce produktivní. V průběhu prvních dvou let v Docstocu (kdy jsem měl stále kolem dvaceti), jsem na sebe byl pyšný, že jsem každý den zůstával v kanceláři až do tří do rána. Myslel jsem si, kolik práce jsem stihl udělat, když byli všichni ostatní už dlouho pryč. Když se však ohlédnu zpět, vím, že jsem pracoval jen na podřadných a jednoduchých úkolech, než abych věnoval čas složitějšímu strategickému plánování, vyřizování telefonátů a důležitých schůzek, které bylo stejně potřeba zajistit v průběhu oficiální pracovní doby. Dnes v kanceláři prosazuji brzký ranní start pro všechny, jelikož jsem přišel na to, že jako tým jsme nejproduktivnější právě v těchto hodinách.

4)
Kariéra v sociálních médiích není žádná kariéra. Za pět let už tyto druhy práce ani nebudou existovat. Sociální média jednoduše plní čistě marketingovou funkci. Podporují branding, ROI (návratnost investic, pozn. red.) nebo obojí. Sociální média představují prostředek, jak získat větší povědomí o značce, více uživatelů nebo větší výnos. Na těchto pozicích jistou budoucnost nenajdete. Rád bych vás důrazně varoval před vymezením své kariéry právě a výhradně těmto druhům práce.

5)
Začněte zvedat telefon. Přestaňte se schovávat za svůj monitor. Obchody se uzavírají domluvou přes telefon a hlavně osobně. Obchodní příležitosti byste měli vyhledávat s pomocí rozhovorů se skutečnými lidmi. A když najednou nastane výpadek internetu – přestaňte se tvářit tak zmateně a ptát se, jestli už můžete odejít domů. Tak přestaň být bábovka a zvedni ten telefon!

6)
Buďte v práci první a poslední odcházejte. Tuhle radu dávám všem, kteří začínají v nové práci nebo se nacházejí v počáteční fázi své profesionální kariéry. Lidé kolem na rozdíl od vás už nemusí nic dokazovat. Vy si kromě toho musíte pohlídat mnohem více věcí. Je jen jediná možná cesta, jak v práci postoupit vpřed – a to pracovat pilněji než všichni spolupracovníci.

7)
Nečekejte, až vám někdo řekne, co dělat. Nemůžete si připadat důležití, aniž byste měli smysl pro odpovědnost. Když budete čekat na to, až vám někdo řekne, co udělat, nikdy se nikam nedostanete. A odpověď: „O tohle mě ale nikdo nepožádal“ je zaručeným receptem na neúspěch. Raději se pohybujte na hraně toho, že budete pracovat přespříliš, než pracovat příliš málo. (Podívejte se na video: Millennials in the Workplace Training Video).

8)
Za své chyby neste zodpovědnost. V úvodní fázi své kariéry budete dělat mnoho chyb. Avšak ve vztahu k žádnému pochybení, ať už jste se přepočítali v úsudku, či při samotném výkonu práce, nesmíte zaujmout obranný postoj. Přestaňte se pokoušet ospravedlňovat své přehmaty. Růst můžete jen tak, že si budete vážit lekcí získaných ze svých chyb a zasvětíte svůj život tomu, abyste se z nich co nejvíce poučili.

9)
Měli byste si najít šéfa, který vám bude šlapat na paty. Meryl Streepová ve filmu „Ďábel nosí Pradu“ by byla ta neužitečnější šéfová, jakou byste kdy mohli dostat. Vaše úvodní část kariéry je obdobím, kdy jste nejvíce vnímaví, tvární a učenliví. Práce pro někoho, kdo vyžaduje znamenitost a každý den posouvá vaše možnosti, vytvoří nejlepší základ pro váš následující profesní úspěch.

10)
Měnit práci každý rok není moc skvělá vizitka. Pracovali jste někde jeden rok. Tato skutečnost mi ale nenašeptává, že jste tak talentovaní, že danou firmu neustále přerůstáte. Naopak – ukazuje mi, že nemáte dostatek disciplíny, abyste mohli spatřit, jak se vaše učící křivka zdárně blíží ke konci. Než plně ovládnete novou důležitou schopnost, trvá to kolem dvou až tří let. Dopřejte si alespoň takovou dobu, než se rozhodnete skočit přes palubu. Jinak hrozí, že váš životopis bude ozdoben červenými výstražnými vykřičníky, proč nebýt zaměstnán.

11)
Na lidech záleží víc než na výhodách. Teď je v módě vybrat si firmu, která člověku nabídne flexibilní pracovní dobu, neomezené stravování, masáže, herní místnosti či firemní sportovní utkání. Toto všechno by jistě mělo hrát svou roli, ne však takovou, jakou hraje charakter zaměstnavatele a manažerů dané společnosti. Skvělí lídři vám budou dobře radit a i když odejdete, bude pro vás v jejich firmě dlouhou dobu místo. Raději uvědoměle vsaďte na kvality lidí, pro které budete pracovat, protože tak získáte závazek, který zdaleka předčí všechny rádoby navoněné bonusy.

12)
Na horizontu sledujte svůj profesní cíl. Často po vás budou chtít udělat věci, které nemusíte mít úplně rádi. Svou pozornost udržujte v myšlence na budoucí výhru. Najděte spojitost s tím, kde jste teď, s tím, kde chcete být zítra. To by měla být ta nejsilnější pohnutka na vaší cestě. Jestliže vaše současné povinnosti nevedou k vašemu budoucímu úspěchu, je čas najít si novou příležitost.

13)
Nepomlouvejte, ale ozvěte se. Vychováváme generaci pomlouvačů. Na pracovištích tohle bývá rozšířené jako rakovina. Pokud máte problémy s managementem, atmosférou v práci nebo funkcí a jí přináležejícími povinnostmi, OZVĚTE SE. Nevytahujte své stesky a stížnůstky ani při obědových pauzách, ani nikde jinde. Schopnost zlepšit své okolí a svůj profesní osud získáte jen tehdy, budete-li si schopni promluvit o tom, co je třeba změnit s člověkem, který může něco opravdu ovlivnit.

14)
MUSÍTE si vybudovat lepší technický základ. To, že si na konec životopisu pod kolonku Schopnosti přidáte „zdatný v práci s Microsoft Officem“, už vám nebude déle stačit. Já osobně se přikláním k vybírání lidí, kteří jsou ninjové v práci s věcmi, jako jsou Photoshop, HTML/CSS, iOS, WordPress, Adwords, MySQL, Balsamiq a Final Cut Pro, a přitom vůbec nezáleží na tom, o jakou pracovní pozici se ucházejí. Pokud plánujete zůstat i nadále úspěšně zaměstnaní, radím vám, abyste své osobnostní dovednosti také rozšířili o nějaké užitečné pokročilé technické vědomosti.

15)
Obojí je důležité: jak velikost, tak kvalita vaší sítě kontaktů. K postupu vpřed v prostředí byznysu je mnohem důležitější koho znáte, než co znáte. Ale to, že budete znát jen malou skupinu lidí, i když velmi dobře, vás nevytrhne. Potkávejte a zůstaňte v kontaktu s mnoha různými lidmi a investujte svůj čas k rozvíjení tolika mezilidských vztahů, kolik je jen možné. (TIP: Tady je má rada ohledně vytváření kontaktů)

16)
Potřebujete alespoň tři mentory. Nejjistější cesta k úspěchu je napodobovat ty, kteří dosáhli toho, o co usilujete vy. Vždy byste tedy měli mít alespoň tři lidi, které považujete za své učitele a kteří jsou na místě, na němž jednou chcete být také. Vedení a rady, jichž se vám takto může dostat, jsou nedocenitelné. (TIP: „The Secret to Finding and Keeping Mentors“ – „Tajemství, jak si najít a udržet mentory“)

17)
Vyberte si idol a jednejte „jako kdyby“. Možná nebudete vždy vědět, co dělat, ale váš profesionální idol ano. Často pobízím své zaměstnance, aby si vybrali nějakou osobu byznysu, kterou nejvíce obdivují, a jednali „jako kdyby“. Kdybyste byli (prosím vyplňte), jak by se sebou on nebo ona nakládali? Jaká rozhodnutí by udělali? Jak by si zorganizovali den? Jak by dosáhli svých cílů? Musíte to napodobovat, do té doby, než toho dosáhnete – takže je tedy lepší napodobovat osobu, která dosáhla takových úspěchů, jaké si vůbec dovedete představit. (Velký dík Tonymu Robbinsovi za tip)

18)
Čtěte více knih, méně tweetů. Vaše generace se živí informacemi z titulků a 140 znaků – všechny jdou sice formou do šířky, avšak bez obsahu do hloubky. Kreativita, pozornost a myšlení se rozvíjejí jen tehdy, jste-li nuceni číst celou knihu – od začátku do konce. Klíče k vašemu budoucímu úspěchu leží ve zkušenostech ostatních. Ujistěte se, že přečtete jednu knihu za měsíc (ať už fikci nebo populárně naučnou) a vaše kariéra jen pokvete.

19)
Utraťte o 25% méně, než vyděláte. Když vaše materiální potřeby dosáhnou nebo dokonce převýší váš příjem, zahazujete vlastně šanci rozjet to ve velkém. Nikdy si nenechejte nasadit zlatá pouta (přepychové auto, drahý byt). Raději buďte ochotní a schopní brát krátkodobě o 20% méně, jestliže to v budoucnosti může znamenat zvýšení výnosů o 200%. Nebudete nic víc než blázni, jestliže se zřeknete úžasné nové pracovní příležitosti, jen abyste si udrželi byť o maličko vyšší příjem. Abyste si mohli užívat současné životní situace, tak ať už budete vydělávat jakoukoli částku, utrácejte o 25% méně. Je to zaručený recept na méně stresu a možnost následovat svůj sen za jakýchkoli podmínek.

20)
Vaše reputace je penězi nevyjádřitelná, nezkazte si ji. Nejcennější měnou, jíž v podnikání disponujete, ať uplyne jakkoli dlouhá doba, je vaše pověst. Je to ten neviditelný klíč, který buď otvírá, nebo zavírá dveře pracovních příležitostí. Zvláště v době, kdy je vše nahráváno a zpřístupněno, si svou reputaci musíte hlídat jako nejposvátnější poklad. Je to ta jediná věc, kterou když jednou ztratíte, už nikdy ji nedostanete zpět.

Z anglického originálu 20 Things 20-Year-Olds Don’t Get přeložila Veronika Portešová.

Proč je generace Y nešťastná

Řekněte ahoj Lucy.

Lucy patří do generace Y, generace narozené mezi pozdními 70. léty a polovinou 90. let. Také tvoří část kultury yuppie, která je této generace součástí.

Pro yuppie ve věkové kategorii generace Y mám vlastní termín: říkám jim Hlavní postavy a Výjimeční Yuppies Generace Y, neboli HVYGY. Člověk, patřící do HVYGY, je speciální případ yuppíků, tedy těch, kteří si myslí, že hrají hlavní roli v nějakém výjimečném příběhu.

Lucy si tak užívá svůj život HVYGY a je moc ráda, že je právě Lucy. Jediný její problém tkví v následujícím:

Lucy je jaksi nešťastná.

Abychom přišli na kloub tomu proč, potřebujeme si napřed definovat, co člověka činí šťastným, nebo nešťastným. Toto znázorňuje jednoduchá formulka:

STĚSTÍ = SKUTEČNOST – OČEKÁVÁNÍ

Abychom si dali věci do souvislostí, připojíme do diskuse i Lucyiny rodiče:

Lucyini rodiče se narodili v 50. letech, jsou to tedy babyboomers. Byli vychováváni Lucyinými prarodiči, členy G. I. neboli tzv. „největší generace“, jež vyrůstala v průběhu Velké deprese, bojovala v 2. světové válce, a rozhodně nepatřila mezi HVYGY.

Lucyini prarodiče z doby Velké hospodářské krize byli posedlí ekonomickým zajištěním a vychovávali její rodiče k tomu, aby si vybudovali praktické a zajištěné kariéry. Chtěli, aby profesní dráha jejích rodičů zahrnovala zelenější trávu, než jakou disponovali oni sami a Lucyiny rodiče vedli k obrazu takové práce, která by vynášela a byla stabilní.

Učili je, že neexistuje nic, co by je mohlo zastavit od získání kousku šťavnatého a zeleného trávníku, ale aby se jejich představa mohla naplnit, budou tomu zároveň muset věnovat mnoho let tvrdé práce.

Poté, co konečně vyrostli z nesnesitelných hippíků, pustili se Lucyini rodiče do svých vlastních kariér. A jak 70., 80., a 90. léta ubíhala, svět vkročil do časů nebývalého hospodářského blahobytu. Lucyiným rodičům se dařilo lépe, než čekali. To způsobilo, že se cítili spokojeně a optimisticky.

Protože Lucyini rodiče získali jednodušší a šťastnější životní zkušenosti než jejich rodiče, Lucy byla vychovávána s optimistickým pohledem na svět a s představou, že svět je plný neomezených možností. A tímto způsobem nebyla vychovávána pouze ona. Babyboomers v celé zemi a po celém světě říkali svým dětem generace Y, že mají možnost stát se čímkoli na světě, čímž jim hluboko do psychiky zabudovávali identitu výjimečnosti jejich budoucnosti, a to až do takové míry, že této generaci už zelený trávník, o kterém snili její rodiče, nestačí. Trávník, který je HVYGYů hodný, má totiž květiny.

To nás vede k prvnímu faktu o HVYGY:

HVYGY jsou prudce ambiciózní

HVYGY od své kariéry potřebuje mnohem víc, než zelený lán blahobytu a bezpečí. Pravdou je, že zelený lán pro HVYGY není dost, není ničím výjimečný či jedinečný. Tam, kde babyboomers chtěli prožívat americký sen, HVYGY chtějí prožívat svůj vlastní osobní sen.

Cal Newport poukazuje na to, že fráze „následuj svou vášeň“ se uchytila teprve v posledních dvaceti letech, v souladu s nástrojem Google’s Ngram viewer, který ukazuje, jak často se v daném časovém okamžiku v anglickém tisku objevuje určitá fráze. Ngram viewer také ukazuje, že sousloví „zabezpečená kariéra“ vyšlo z módy a na jeho místo nastoupila „naplňující kariéra“.

Aby nedošlo k nedorozumění, je třeba říci, že HVYGY hledají ekonomický blahobyt stejně jako jejich rodiče, ale oni ještě k tomu chtějí být svou prací naplněni a přemýšlejí o ní takovým způsobem, který jejich rodičům nepřišel příliš důležitý. Ale děje se ještě něco dalšího. Zatím, co se kariérní cíle celé generace Y staly mnohem specifičtější a ctižádostivější, Lucy se v průběhu dětství vštěpovalo ještě jedno poselství: JSI VÝJIMEČNÁ. („special“ pozn. red.)

A tohle by mohl být dobrý moment ke zmínce druhého faktu o HVYGY:

HVYGY jsou poblouzněni iluzemi

„Samozřejmě“ učili Lucy, „každý půjde a nalezne nějakou naplňující práci, ale JÁ jsem výjimečně úžasná a proto má kariérní a životní cesta bude vyčnívat nad všechny ostatní.“ Takže k celé generaci, jež má neohrožený cíl získat kariérní lán květin, si ještě každý HVYGY zvlášť myslí, že zrovna on nebo ona je předurčen k něčemu ještě většímu – že na jeho květinovém lánu bude navíc třpytící se jednorožec.

Takže proč že jsou poblouznění? Protože všichni HVYGY si myslí, že patří do definice slova speciální:

Z čehož vyplývá, že většina lidí tedy výjimečná není, jelikož jinak by to slovo nic neznamenalo.

A dokonce i teď si HVYGY, jež tohle čte, říká: „Jasně, dobrý postřeh, ale… já skutečně patřím mezi ty výjimečné.“ A tohle je ten problém.

Druhé zklamání, jež HVYGY prožije, se týká vstupu na pracovní trh. Zatímco Lucyini rodiče očekávali, že mnoho let tvrdé práce nakonec povedou ke skvělé práci, Lucy pokládá úžasnou kariéru pro někoho tak mimořádného jako ona za samozřejmou, takže to pro ni znamená jen otázku času a výběru směru, kterým se bude chtít vydat. Její předpracovní očekávání vypadají nějak takhle:

Naneštěstí je tady taková jedna legrační věc o světě – není to tak jednoduché místo k žití, jak se na první pohled zdá – vybudovat si kariéru je vlastně docela těžké. K vybudování velké profesní dráhy je potřeba mnoha let krve, potu a slz (a to se týká i té, která žádné květiny, ani jednorožce ani nezahrnuje), a dokonce i ti nejúspěšnější lidé v časných či polovičních dvacátých letech života, dělají takové úžasné věci jen zřídkakdy.

Ale HVYGY to prostě jen tak nepřijmou.

Paul Harvey, profesor na University of New Hampshire a odborník na HVYGY, vyzkoumal ,že generace Y má „nereálná očekávání a odpor k přijímání kritické zpětné vazby“ a také „nafouknutý pohled na sebe sama“. Říká, že pro lidi s vyvinutým smyslem k oprávnění, jsou nenaplněná očekávání velkým zdrojem frustrace. Často se cítí mít oprávnění na určitou úroveň respektu a odměn, které ovšem nesou v souladu s jejich skutečnými snahami a schopnostmi, takže se jim tohoto respektu a odměn nedostává v takové míře, jakou by očekávali.

Pro přijímání pracovníků z generace Y Harvey navrhuje, aby při pracovním pohovoru byla položena tato otázka: „Cítíte se být nějakým způsobem výš než vaši spolupracovníci/spolužáci/apod., a jestliže ano, tak proč?“ Říká, že „pokud uchazeč kladně odpoví na první část otázky, ale poté má problémy říct proč, mohlo by se jednat o problém pocitu oprávnění. To se stává, jelikož vnímání oprávněnosti je často založené na nepodloženém pocitu nadřazenosti a zasloužilosti. Byli vedeni k tomu, možná v mladém věku právě za pomocí všech těch přehorlivých cvičení na budování sebeúcty, že jsou nějakým způsobem výjimeční, ale k této víře postrádají nějaké skutečné zdůvodnění.“

Ale protože svět považuje zásluhy za určující faktor, pár let po dokončení vysoké školy se Lucy nachází někde tady:

Lucyina přemrštěná ctižádostivost společně s domýšlivostí, jež přichází, když má člověk bludné představy o své vlastní ceně, v ní zanechaly ohromná očekávání i ohledně roků těsně po škole. A v porovnání s těmito očekáváními skutečnost bledne s tím, že rovnice „realita – očekávání“ vyjde se záporným výsledkem.

A je to ještě horší: Na vrcholu toho všeho mají HVYGY ještě jeden problém navíc, který se týká celé jejich generace:

HVYGY jsou terčem posměchu

Samozřejmě, že někteří spolužáci Lucyiných rodičů ze střední či vysoké školy skončili mnohem lépe. A i když o nich čas od času třeba slyšeli u skleničky vína, po většinu času nevěděli, co se děje v profesním životě příliš mnoha lidí.

Lucy se však nachází pod neustálým dobíráním moderního úkazu facebookového vytváření představ.

Sociální média pro Lucy vytváří svět, kde A) všechny aktivity ostatních jsou vystaveny na odiv, B) většina lidí o sobě dává k prohlédnutí nafouknutou verzi svého bytí, C) lidé, kteří o své kariéře (či vztazích) dávají nejvíce vědět, jsou obvykle ti, kterým se daří nejlépe, zatímco těm, jež mají nějaké problémy, se svěřovat širokému okolí obvykle tolik nechce. A tohle v Lucy zanechává nesprávné pocity, že všem ostatním se daří jenom dobře, což jejímu neštěstí nakládá jen další závaží.

Takže tohle je ten důvod, proč se Lucy cítí být nešťastná nebo alespoň trochu rozčarovaná a nepostačující. Je docela pravděpodobné, že svou kariéru započala bezvadně, ale jí samotné připadá jako velké zklamání.

Pokud bych chtěl Lucy poradit, řekl bych jí toto:

1)
Zůstaň bláznivě ctižádostivá. Současný svět je ambiciózním lidem nakloněn a překypuje mnoha příležitostmi k nalezení květnaté a naplňující kariéry. Konkrétní směr může být zatím mlhavý, ale po cestě se vyjasní – jen je potřeba někde zakořenit.

2)
Přestaň si myslet, že jsi výjimečná. Fakt je, že zrovna teď ničím výjimečná nejsi. Jsi jen další úplně nezkušená mladá osoba, která ještě nemá moc co nabídnout. Výjimečnou se můžeš stát tím, že na sobě budeš dlouho a tvrdě pracovat.

3)
Nikoho jiného si nevšímej. To, že tráva bývá zelenější vždycky někde jinde, není úplně nová myšlenka, ale v dnešním světě obrazového vytváření iluzorních představ cizí trávník často vypadá jako nádherná louka. Pravdou je, že všichni ostatní jsou právě tak nerozhodní, o sobě pochybující a frustrovaní jako ty. Jestliže se tedy budeš věnovat právě a čistě svému úkolu, už nikdy nebudeš mít žádný důvod k závisti.

Z anglického originálu Why Generation Y Yuppies Are Unhappy přeložila Veronika Portešová.

20 věcí, které jsem měl vědět ve 20

1.
Svět se vás snaží oblbnout. Bankovní poplatky, úrokové sazby, zázračné diety… Tohle prokoukne jen málokdo. Lidé, kteří nejsou vzdělaní, jsou jednodušeji zmanipulovatelní k vydávání peněz za nesmysly a snáze se nechají vodit za nos. V zájmu bohatství, nezávislosti a štěstí se vzdělávejte co nejvíce.

2.
Nemějte příliš důvěru v institucionální vzdělání. Do doby, než se ustanoví kurikulum (vzdělávacího program), je dost pravděpodobné, že daný systém už dávno nebude platit, nebo bude dokonce naprosto překonán. Učíte se a získáváte respekt od lidí, kteří si jej sami zasloužili. Ne díky tomu, že by někoho následovali, ale tím, že vedli ostatní.

3.
Čtěte tak moc, jak jen můžete. Naučte se rychločtení s vysokou mírou zachycení informací. Emerson Spartz mě to naučil, když jsem byl na akci Summit Series. Jestliže on zvládne přečíst 2‒3 knihy týdně, vy zvládnete alespoň jednu.

4.
Vždy se seznamujte se všemi. Buďte v tomto úmyslu ryzí. Naučte se v každém člověku najít něco dobrého a k tomuto dobrému v něm také mluvte.

5.
Neztrácejte čas plachostí. Plachost je přesvědčení, že by vaše emoce měly stát v čele vašeho rozhodovacího procesu. Ve skutečnosti je opak pravdou.

6.
Pokud vám ve vztahu přijde něco divného, je velmi pravděpodobné, že to bude i důvod, kvůli kterému se nakonec také rozejdete.

7.
Mějte tolik kontaktu se staršími lidmi, kolik je jen možné. Já osobně jsem se seznámil s mnoha lidmi na akci Podcamps. Můj kamarád Greg, když mu bylo 13 let, se se svým prvním budoucím zaměstnavatelem setkal na vedlejším sedadle v letadle. Důvodem, proč je tohle tak cenné, je fakt, že lidé ve vašem věku obvykle nemají schopnost dělat rozhodnutí, kterými by vám mohli nějak výrazně pomoci. Starší lidé už také většinou ví téměř vše, co vy se budete ještě učit později, takže neztrácejte čas a rovnou se jich zeptejte.

8.
Seznamte se i s lidmi, kteří jsou víc ‚cool‘ než vy, a povyrazte si s nimi. Tohle je společně s následující radou stejně důležité. „Nesnažte se být uvnitř nějaké skupiny průměrní. Neustále se snažte být napřed než ostatní (tím, že budete dělat zajímavější věci, dělat si méně starostí, budete přátelštější, cílevědomější, apod.)

9.
S postupujícím časem se stanete více konzervativní. To je prostě fakt. Ti, kterými se obklopujete, vytvoří jakousi bublinu, která vás bude tlačit k tomu, abyste podporovali status quo. Z tohoto důvodu je nutné, abyste uskutečnili své nejbláznivější věci TEĎ. Později už se budete příliš bát. Věřte mi.

10.
Co nejvíce snižte veškeré náklady. Myslím to vážně. Vytvoří to bezpečnostní síť, jež vám umožní dělat ty výše uvedené bláznivé kraviny.

11.
Místo společenského uznání přes věci (které status poskytují pouze dočasně) si jej získejte zkušenostmi. Jinými slovy – cesta do Paříže je lepší volbou než zhola nový šatník. Studie ukazují, že zážitky podporují pocit štěstí.

12.
Vyřešte problém peněz, dokud ještě žijete lacino. Třeba za pomoci internetu, který je jako malý klidný stroj, jenž vám pomůže řešit vaše účty. Pokud v současné době žijete od výplaty k výplatě, rozšiřte si stejné výdaje na tři týdny místo dvou. Následně, až se vám v tom bude dařit lépe, můžete myslet na jeden měsíc dopředu. Pak na tři a na šest a nakonec na jeden celý rok. (Cílem je dostat se do bodu, kdy budete uvažovat 5 let dopředu.)

13.
Naučte se programovat.

14.
Opatřete si pekáč buchet (nebo zhubněte, jestli to je vaším cílem), zatímco jste mladí. Vaše hormony jsou v té době na lepší startovní pozici. Neztrácejte tuto příležitost, věřte mi.

15.
Naučte se vařit. Takhle všechno bude mnohem jednodušší. Z toho, co vypadá jako fuška + drahý zvyk, se stane něco příjemného + skromného. Já jsem velký fanoušek Jamieho Olivera, ale cokoli se líbí vám, je v pohodě.

16.
Dobře spěte. To vám společně s vařením pomůže získat zmiňovaný pekáč buchet. Pokud máte v hlavě myšlenku: „Můžu spát, až budu mrtvý,“ nebo „mám příliš práce na to, abych mohl/a spát,“ mám pro vás novinku: Jste NEEFEKTIVNÍ. A nedostatek spánku vám v ničem nepomůže.

17.
Na všechno si dávejte upomínky. Nemějte ve svou paměť příliš naivní důvěru. A pocitu, který vám říká, že na co máte zrovna chuť, byste taky měli dělat, nevěřte. Důvěřujte pouze upomínkovým aplikacím. Já třeba používám RE.minder a Action Method.

18.
Vyberte si něco velkého k vykonání. A stejně tak umožněte vlnám příležitostí, aby vám s tím pomohly. Pokud si nestanovíte cíle, nějaké věci se můžou stát, ale pokud se k něčemu rozhodnete, udá se jich mnohem, mnohem víc.

19.
Buďte známý pro nějakou věc. Dělejte něco třeba pět let. Namísto poskakování všude kolem. Pokud potom budete chtít dělat něco jiného, můžete. Ale teď, jak jsem řekl, se pro něco rozhodněte.

20.
Nesnažte se nikoho napravovat, navést na ‚tu správnou cestu‘. Místo toho hledejte někoho, kdo napravit nepotřebuje.

Z anglického originálu 20 Things I Should Have Known at 20 přeložila Veronika Portešová.

10 životních lekcí, které jsem dostal během svých dvacátých roků života

Na své 20. narozeniny jsem se opil a vyčůral jsem se na trávník nějaké staré dámy. Viděl mě policajt a zastavil mě. Naštěstí jsem se z toho ten večer vymluvil a nemusel jsem strávit noc ve vězení. Už z dřívějška jsem měl policejní záznam, ale on se ani neobtěžoval si to ověřit. Moje dvacáté narozeniny začaly průšvihem.

V té době jsem neměl žádné plány. Zrovna jsem vypadl z hudební školy a ostříhal si své dlouhé zacuchané vlasy. Chtěl jsem se odstěhovat z Texasu, ale nevěděl jsem kam, ani jak. Občas jsem poučoval lidi o duchovních aspektech vědomí, měl jsem řadu nedotažených myšlenek o teorii relativity a o tom, zda vesmír skutečně existuje, či nikoliv.

Byl jsem chytrý, odvážný, arogantní a hrozně otravný.

Photo Credit: Robert S. Donovan via Compfight cc

Napsal Mark Manson.

Za tři dny mi bude 30. Budu v Las Vegas a pravděpodobně úplně mimo, až k tomu dojde. Ale s radostí můžu říct, že jsem mnohem více zodpovědný a mnohem méně namyšlený. Za těch 10 let jsem se hodně změnil. Už nemočím na cizí trávníky a taky už nemám problémy se zákonem. Začal jsem podnikat, několikrát jsem procestoval svět a podařilo se mi prosadit se jako spisovatel – něco, co jsem nemohl nikdy předvídat.

V naší společnosti je jednoduché zapomenout, že většina změn odehrávajících se v našem životě se neobjeví jako jedna určitá událost v určitý okamžik. Jde spíše o delší evoluci, o níž ani nevíme, že probíhá. Asi se těžko probudíme jednoho dne a pocítíme v sobě divoké změny, které nám obrátí život vzhůru nohama. Ne, naše identita se pomalu posouvá, jako se sune písek v moři, pomalu se proměňuje v nové tvary a formy postupně s tím, jak plyne čas.

Těchto dramatických změn si můžeme všimnout, jen když se podíváme zpět do minulosti. Když mi bylo 20, bylo to jistě velmi dramatické. Zde je pár věcí, které jsem se naučil:

1.
Prohrávejte brzy a často. Čas je vaší největší výhodou.

Když jste mladí, vaší největší výhodou není váš talent, vaše nápady nebo zkušenosti, je to váš čas. Ten vám dává možnost riskovat a také dělat velké chyby. Nechat všeho a cestovat po celém světě 6 let, založit firmu, abyste mohli rozjet projekt, který jste s kamarády vymysleli, když jste jednou večer nebyli úplně při smyslech, nebo se jen tak sebrat se všemi (čtyřmi) svými příbuznými a přestěhovat se do jiného města jen proto, že chcete pracovat a bydlet se svým bratrancem – tohle vše vám může projít, jen když jste mladí, když nemáte co ztratit. Rozdíl mezi člověkem, kterému je 22, je zadlužený a nemá žádné pracovní zkušenosti, a člověkem, kterému je 25, je zadlužený a nemá skoro žádné pracovní zkušenosti, je z dlouhodobého hlediska v podstatě zanedbatelný.

Je velice pravděpodobné, že zatím nejste spoutáni všemi těmi finančními povinnostmi, které přichází s pozdějším věkem: hypotéka, leasing, školka pro děti, životní pojištění atd. Tohle je právě ten moment, kdy nemůžete příliš ztratit, když budete riskovat, takže do toho jděte. Jsou to takové ty katastrofální omyly těchto let – bláznivý románek s tchajwanskou tanečnicí, kvůli které si máma rvala vlasy, nebo začátek podnikání s nějakým chlápkem, jenž vás přemluvil ve Starbucks, které se pak ukázalo být podvodem – toto jsou omyly, které vám pomůžou v dalším životě. Jsou to ta nejlepší ponaučení. Učte se.

2.
Nelze si vynutit přátelství.

Jsou dva typy přátel: pokud odjedete na delší dobu pryč, tak jsou kamarádi, u kterých si říkáte, že se nic nezměnilo, a potom tu jsou ti druzí, u kterých byste řekli, že se změnilo úplně všechno.

Většinu času za posledních 5 let jsem strávil v různých zemích. To bohužel znamená, že jsem za sebou zanechal mnoho přátel na mnoha místech. Během toho jsem si uvědomil, že přátelství si nelze vynutit. Buď to mezi vámi je, nebo není, ať už je „to“ cokoliv, je to tak pomíjivé a kouzelné, že ani jeden z vás to nedokáže pojmenovat. Oba to prostě víte.

Ještě jedna věc, na kterou jsem přišel, je, že můžete těžko předvídat, který z přátel s vámi zůstane a který ne. Odjel jsem z Bostonu na podzim 2009 a vrátil jsem se o 8 měsíců později, abych tam strávil léto 2010. Hodně lidí, se kterými jsem si byl tenkrát velmi blízký se ani neobtěžovalo mi zavolat, když jsem se vrátil. Avšak někteří jiní, se kterými jsem se tolik nebavil, se pomalu začali stávat mými nejbližšími. Není to o tom, že by někdo z těchto lidí byl špatným člověkem, nebo špatným kamarádem. Není to ničí chyba. Takový je prostě život.

3.
Nemáte dosáhnout všech svých cílů.

Strávíte první dvě desetiletí svého života ve škole, abyste měli intenzivní výsledky úplně ve všem. Udělejte X, Y nebo Z. Když se vám to podaří, jste skvělí. Když ne, selhali jste.

Ve svých 20 jsem si ale uvědomil, že život tahle vlastně nefunguje. Jasně, je dobré mít nějaké cíle, abyste měli něco, čeho chcete dosáhnout, ale objevil jsem, že to není až tak důležité.

Když mi bylo 24, sepsal jsem si seznam cílů, kterých chci dosáhnout do svých 30. Byly to velmi ambiciózní cíle a bral jsem je velice vážně. Alespoň prvních pár let. Dodneška jsem dosáhl asi 1/3 z nich. V další třetině jsem udělal značný pokrok a poslední třetiny jsem se v podstatě ani nedotkl.

Jsem za ně ale velice vděčný. Jak jsem dospíval, uvědomoval jsem si, že některé z těch cílů jsou věci, které jsem ve skutečnosti ani nechtěl, a sepsání těchto cílů mi pomohlo uvědomit si, co pro mě v životě není důležité. Některých cílů jsem ještě nedosáhl, ale posledních šest let na tom pracuji a už jen to mě naplňuje a učí a přináší uspokojení.

Jsem přesvědčen, že smyslem stanovování cílů je z 80% zvednout nás z gauče a z 20% nastavit libovolnou laťku. Každá snaha i každé selhání se počítá, protože právě z chyb, které děláme, se učíme nejvíce.

4.
Nikdo vlastně neví, co sakra dělá.

Na středních a vysokých školách je kladen velký důraz na to, aby žáci věděli, co udělají se svým životem. Všechno začíná výběrem vysoké školy, pokračuje kariérou a první pracovní pozicí. Potom už máte jasnou pěšinku, po níž byste měli kráčet za svým cílem. Dalším bodem je manželství a děti. Když se stane, že si v nějakém bodě uvědomíte, že vlastně nevíte, co děláte, nutí vás to cítit se, jako byste si zničili celý život a byli jste odsouzeni k živoření a popíjení vodky na lavičce v parku v osm ráno.

Ale pravdou je, že skoro nikdo ve svých 20 letech neví, co dělá, a ani v pozdějším věku to není jasné. Všichni jen pracují podle svého nejlepšího vědomí a svědomí.

Z tuctů lidí, se kterými jsem se bavil na střední a vysoké škole (a bavením myslím otravování na Facebooku), mě nenapadají více než snad dva lidé, kteří by, když jim bylo 20, alespoň jednou nezměnili práci, kariéru, obor, rodinu, sexuální orientaci nebo svého oblíbeného superhrdinu. Například jeden z mých kamarádů, když mu bylo 23, úspěšně podnikal ve svém oboru. Začal velice dobře, byl v tom fakt skvělý a vydělával dobré peníze. Minulý rok, v 28 letech, s tím skončil. Jiný kamarád odešel z námořnictva, aby prodával surfařské potřeby a udělal si vysokoškolský titul. Jiná kamarádka se jednoho dne prostě sebrala a začala kariéru v Hong Kongu. Další kamarád přestal pracovat jako environmentální vědec a dneska je z něho DJ.

Málokdy jsem měl tušení, co dělám. V jednom kuse dostávám emaily od lidí, kteří chtějí vědět, jak jsem vybudoval svůj byznys, kdy jsem se rozhodl, že budu spisovatel, co byl můj původní obchodní plán. Pravda je, že jsem tyto věci nikdy nevěděl. Prostě se staly. Všímal jsem si příležitostí a prostě jsem se jich chytl. Většina z těchto příležitostí skončila špatně. Ale byl jsem mladý a tato selhání jsem si mohl dovolit. Nakonec jsem měl dost štěstí na to, abych se dopracoval k tomu, co mě opravdu baví a co umím.

5.
Většina lidí na světě chce vlastně to samé.

Když se na to podívám zpětně, období mých dvacátých roků bylo docela veselé. Začal jsem podnikat v bizarním odvětví, což mě zavedlo na několik zajímavých míst a poznal jsem díky tomu zajímavé lidi. Procestoval jsem celý svět, ve více než 50 zemích jsem strávil nějaký čas. Naučil jsem se několik jazyků a setkal se s bohatými a slavnými, chudými a utlačovanými – s lidmi z prvního i třetího světa.

Zjistil jsem, že pokud se podíváte z širší perspektivy, lidé jsou v podstatě stejní. Všichni se většinu času staráme o jídlo, peníze, práci a rodinu – i ti, kteří jsou bohatí a mají co jíst. Každý chce vypadat v pohodě a cítit se důležitě – i ti, kteří jsou v pohodě a důležití. Všichni jsou hrdí na to, odkud pocházejí. Každý má nějaké nejistoty a slabosti, které ho trápí, bez ohledu na to, jak úspěšný je. Každý má strach z neúspěchu a z toho, že bude vypadat hloupě. Každý miluje svou rodinu a své přátele a zároveň jsou to právě oni, kteří ho nejvíce štvou.

Lidé jsou v podstatě stejní. Lišíme se pouze v detailech. Vlast od vlasti. Zkorumpovaná vláda od zkorumpované vlády. Náboženství od náboženství. Společnost od společnosti. Většina odlišností, kterým přikládáme tak velkou váhu, jsou způsobena historickými a geografickými faktory. Jsou povrchní – jen takové různé příchutě kultur v jednom velkém balení bonbónů celého lidstva.

Naučil jsem se soudit lidi ne podle toho, kým jsou, ale podle toho, co dělají. Jedni z těch nejhodnějších a nejlaskavějších lidí, které jsem potkal, byli lidé, kteří ke mně vůbec takoví být nemuseli. A ti největší blbci, které jsem potkal, neměli vůbec žádný důvod se ke mně takto chovat. Svět je tvořen všemi druhy. A nevíte, s kým máte tu čest, dokud s tou osobou nestrávíte dostatečný čas, abyste poznali, co dělá. Ne, jak vypadá, odkud pochází, jakého je pohlaví nebo cokoliv jiného.

6.
Svět se o vás nezajímá.

Myšlenka na první pohled děsivá – nikdo se o mě nezajímá?! – se stane velice osvobozující, když pochopíte její skutečný význam. Jak uvedl David Foster Wallace: „Přestanete se strachovat, co si o vás ostatní myslí, když si uvědomíte, jak zřídka na vás opravdu myslí.“

Vy, já a všechno co děláme, bude jednou zapomenuto. Jako bychom nikdy neexistovali, i když jsme existovali. Nikoho to nebude zajímat. Stejně jako právě teď, skoro nikoho doopravdy nezajímá, co říkáte nebo co děláte se svým životem.

A to je vlastně opravdu skvělá zpráva: znamená to, že vám může projít hromada hloupostí a lidé zapomenou a odpustí vám. Neexistuje jediný důvod, proč byste neměli být tím, kým chcete. Nepříjemnosti způsobené odhalením vašeho vlastního já budou pomíjivé, zato z nově odhalených výhod budete čerpat dlouhodobě.

7.
Dnešní média jsou plná extrémů, zachovejte klid.

Můj život se okamžitě zlepšil o 542 %, když jsem si uvědomil, že 5 % informací, které jsou nám překládány na internetu, jsou převážně extrémní pohledy a názory a 90 % informací je z života běžných lidí. Kdybyste četli jen těch 5 %, mohli byste si klidně začít myslet, že 3. světová válka je nevyhnutelná, že nadnárodní korporace řídí svět, všichni muži jsou sexuální násilníci (nebo se alespoň podílí na znásilňování), všechny ženy lžou a jsou zlatokopky, že bílí lidé jsou oběti rasismu, že o Vánocích bude válka, že všichni chudí lidé jsou líní a jenom ničí vládu atd.

Někdy je dobré uchýlit se k těm 90 % a připomenout si: život je prostý, lidé jsou dobří a propasti, které vypadají, jako by nás chtěly rozdělit, jsou často jen malé praskliny.

8.
Malé věci jsou mnohem důležitější než velké věci.

Pamatuji si, že jsem četl rozhovor s Dustinem Moskovitzem, spoluzakladatelem Facebooku a spolubydlícím Marka Zuckerberga. Reportér se zeptal Dustina, jaké to je být součástí Facebookového „úspěchu přes noc“. On odpověděl něco jako: „Jestli si pod úspěchem přes noc představujete šest let nepřetržitého pracování a programování po nocích, pak to bylo velmi únavné a stresující“.

Máme tendenci se domnívat, že věci se prostě jen tak stanou. Jako nestranní pozorovatelé vidíme jen výsledky a ne celý proces (a všechny zádrhely), který vedl k vytvoření daného výsledku. Mám za to, že v mládí se domníváme, že musíme udělat jednu velkou věc, která změní celý svět. Chceme veliké věci, protože si ještě neuvědomujeme – jsme ještě příliš mladí –, že tyto veliké věci se skládají ze stovek a tisíců malých věcí, které děláme každý den, tiše a bez okolků.

Vítejte ve světě.

9.
Svět není děsivé místo, které vám chce ublížit.

Tohle se říká pořád, ale je to v podstatě pravda. Navštívil jsem mnoho nebezpečných zákoutí a míst ve Spojených státech i mimo ně. A většina lidí, když jim dáte příležitost, jsou velice milí a nápomocní. Jestli můžu všem dvacetiletým dát jednu praktickou radu, tak to bude tato: najděte si způsob, jak můžete cestovat, a pokud se cítíte sami nebo ztracení, poraďte se s lidmi, zeptejte se jich, jak se jim daří, poznejte je. Zvláště v období, když jste ještě mladí a nedělá vám problém někoho oslovit.

10.
Vaši rodiče jsou taky lidi.

A konečně, jeden poznatek, který vám nejvíce otevře oči: vnímejte svou mámu a tátu ne jako všeobecně známé ochranáře, jak jste je viděli jako děti, ne jako nepříjemné a totálně nudné despoty, jak jste je viděli jako puberťáci, ale jako své vrstevníky, jen jako dva obyčejné, zranitelné, bojující lidi, kteří se snaží dělat to nejlepší, přestože často nevědí, co sakra dělají (viz bod 5).

Je pravděpodobné, že vaši rodiče během vašeho dětství udělali pár věcí špatně. To ale většina rodičů, protože jak vždycky říkává moje máma: „Děti se nerodí s manuálem“. A když vám bude 20, možná si začnete některých těchto chyb všímat. Dospívání a zrání do té míry, že už jste schopni toto rozpoznat, bývá vždy bolestivým procesem. Může to rozvířit hodně hořkosti a lítosti.

Ale možná jednou z prvních povinností dospělosti – opravdové dospělosti, nejen podle zákona – je uznání, přijetí a (možná) odpuštění chyb vašich rodičů. Jsou to taky lidi. Dělají to nejlepší, co můžou, i když ne vždy vědí, co je nejlepší.

Z anglického originálu 10 Life Lessons I Learned from Surviving My 20s přeložila Johana Kapošváryová.

Dvacáté roky života: rozhodující dekáda

Společnost nás přesvědčila, že je naprosto normální, aby dvacetiletí pracovali jako číšníci, žili v bytech o velikosti krabice od bot, měli potíže s placením nájmu, chodili s úplně nevhodnými lidmi a přitom prožívali nejlepší léta svého života.

Avšak psycholožka Dr. Meg Jayová říká, že miléniové děti zašly příliš daleko a že v desetiletí následujícím po dvacátých narozeninách není čas na shovívavé sebeobjevování.

Ve své knize „Určující desetiletí: Proč na vašich dvacetinách záleží a jak z nich získat co nejvíce už teď“ (The Defining Decade: Why Your Twenties Matter and How to Make the Most of Them Now) Jayová tvrdí, že pokud se budete řídit radou ostatních o ‚hledání sebe sama’, období po dvacítce promrháte a kolem třicítky z vás bude troska.

Sestavili jsme seznam několika Jayiných přesvědčivých argumentů, proč je období po dvacátých narozeninách společností představováno úplně špatně a proč by tento čas mladí lidé měli co nejvíce zužitkovat.

1.
80 % určujících okamžiků v životě člověka se stane před 35. rokem.

„Mohlo by se zdát, že dospělost je jeden dlouhý úsek složený z po sobě následujících životopisných zkušeností a že čím jsme starší, tím více řídíme svůj život,“ píše Jayová. „To však není pravda. V době kolem třicátých narozenin se důležité momenty začínají vytrácet. Pomalu dokončujeme školu, rozhodujeme se, jestli budeme vynakládat čas na budování své kariéry, anebo ne…“

A protože se nám asi 80 % životně nejvýznamnějších událostí stane do věku pětatřiceti let, jako třicátníci pak z velké části buď pokračujeme po stejné cestě, nebo se snažíme opravit chyby, které jsme natropili ve svých dvacátých letech.“

2.
Psychologie ukazuje, že možnost výběru z mnoha variant není osvobozující, ale ochromující.

Jayová zdůrazňuje, že při výběru povolání je důležité zaujmout střízlivý postoj a zúžit možnosti. Cituje jeden slavný psychologický experiment s marmeládou, jehož závěrem je poznání, že když člověk dostane na výběr řadu možností, ze kterých si může vybrat, bude u něj probíhat těžší rozhodování, než když si má vybrat pouze z menšího počtu.

Dobrá zpráva je, říká Jayová, že skutečně žádný dvacetiletý člověk nemá neomezené kariérní vyhlídky. Pokud jste nikdy nebyli dobří v chemii, je asi nerozumné přemýšlet nad jejím studiem na VŠ. Nikdy jste neměli rádi práci s dětmi? Možná byste se neměli přihlašovat do projektu Uč pro Ameriku (Teach for America). Když se cítíte být bombardováni velkým výběrem, začněte se zaměřením na svá nadání a své zájmy.

3.
„Městský kmen“ je výmysl bránící mladým lidem v dosažení jejich plného potenciálu.

„Městský kmen“ Jayová popisuje jako kamarády, přátele, kterým člověk zavolá, když si chce jít dát zmrzlinu nebo zahrát basketbal po práci. Pokud se však jedná o profesní rozvoj, je pravděpodobné, že vám mnohem víc pomůže cizinec než nejlepší přítel.

Jayová zmiňuje slavnou studii sociálních sítí vedenou stanfordským profesorem Markem Granovetterem. Ten jistil, že ‚známí na základě slabých vazeb byli často důležitější než na základě těch silných, které máme se svými přáteli. Slabé vazby nám poskytují přístup k společenským sítím, ke kterým jinak nepatříme’. Pokud většinu času trávíte se svými stejnými pěti přáteli, pravděpodobně přicházíte o nové nápady a příležitosti, které z těchto slabších propojení vyplývají.

4.
Chození s batohem na zádech po exotických místech naší planety vašemu životopisu nepomůže.

Jayová od dvacetiletých často slýchává o touze nebo potřebě zažít své vlastní „Jíst, meditovat, milovat„, které by podpořilo jejich sebepoznávání. Někteří mladí lidé v této demografické skupině cítí být nuceni splnit si něco jako ‚kulturní imperativ’. Projet se v rikši v jihovýchodní Asii, procestovat zemi v otlučené dodávce, žít v neznámém městě, projet Evropu přespáváním ve všemožných hostelech. Desetiletí trvající dobrodružství oddalující dospělost, že?

Nicméně mnoho lidí žene k hledání dobrodružství tlak, i když to vlastně nemusí být, co opravdu chtějí. Jayová navrhuje, abychom v důležitých rozhodnutích rozpoznávali a vyhledávali ryze osobní zkušenosti. „Život dospělého člověka se nesestává z jezení, modlení a milování, píše Jayová, ale z osob, míst a věcí. To znamená, že záleží na tom, s kým jsme, kde žijeme a čím se živíme. Své životy potom odvíjíme podle toho, o čem máme nějaké ponětí.“

5.
2/3 růstu celoživotního platu se odehraje v prvním desetiletí kariéry.

Jedním z nejdůležitějších Jayiných bodů je, že roky po dvacátých narozeninách jsou pro rozvoj kariéry zásadní. I když se může zdát, že na nastoupení na velkou profesní dráhu máme dost času i později, skutečnost je taková, že „platy dosahují vrcholu a ustalují se kolem čtyřiceti let věku“.

Jayová zdůrazňuje, že ti, kteří těchto časných pracovních let nevyužívají, mají později pocit, že „za řetězec náhodných nedůležitých pracovních míst zaplatili překvapivě vysokou cenu.“

6.
V kanceláři na odváděné práci záleží úplně každý den. Na překlepech a nemocenských záleží taktéž.

Když jste byli na vysoké, nemuseli jste nutně chodit na přednášky, abyste uspěli v závěrečné zkoušce. Pokud jste zrovna neměli chuť udělat domácí úkol, pravděpodobně vás nepotkaly žádné vážné následky. A pokud jste to dělali celou dobu nenápadně, mohli jste nakonec odejít s diplomem v ruce po boku svých vrstevníků.

V tomto ohledu se studentský život ohromně liší od toho pracovního. Práce takhle nefunguje. „Na každém dni v práci záleží,“ píše Jayová. „Záleží na každém překlepu, na každém dni nemocenské. A to platí nejen pro toho daného zaměstnance, ale pro podnik jako celek.“

7.
Skutečné sebevědomí pochází z mistrovství, čehož ještě většina miléniových dětí nedosáhla.

Je žádoucí, aby se vysokoškolští absolventi cítili být vybaveni na to, aby ve světě způsobili velké změny. Ale pár dní po vstupu do svého prvního zaměstnání, když jim nadřízený zadá v podstatě základní úkony, které nejsou schopni splnit, si uvědomí, že se mají hodně co učit.

Avšak tento pocit nešikovnosti není nutně na škodu. Jak tvrdí Jayová: „Dvacetiletí, kteří při práci necítí pocit úzkosti a nezpůsobilosti, jsou obvykle příliš sebejistí nebo zaměstnáni pod úroveň svých schopností.“ Dobrá zpráva je, že k sebevědomí vede úspěch v práci, která je náročná, prováděná bez velké podpory a vyžaduje úsilí. K ilustraci Jayová cituje dílo K. Anderse Ericssona, který zjistil, že odborníci obvykle stráví 10 000 hodin zlepšováním se ve svém řemesle.

8.
Společné žití s drahou polovičkou je obecně špatný nápad. Může to být na překážku budoucím vztahům.

„Více než polovině všech manželství dnes předchází společné bydlení,“ říká Jayová. Rovněž uvádí, že „páry, které spolu nejprve bydlí, jsou v manželství vlastně méně spokojeny a mají vyšší pravděpodobnost rozvodu než páry, které spolu předtím nežily.“

Někteří odborníci nachází příčinu v tom, že tato dua do manželství spíše ‚sklouznou’, než aby učinily vědomé rozhodnutí zavázat se druhému. A přestože sklouznout do společného žití je poměrně snadné, vyklouznout už není jen tak.

9.
50% Američanů se bere kolem 30 let, a 75% se do 35 let zaváže.

Statisticky si „většina dvacetiletých, ať už mužů nebo žen, homosexuálů nebo heterosexuálů, do následujících deseti let buď najde svého životního partnera, nebo se vdá, ožení či uzavře registrované partnerství.“

Z Jayiných zkušeností mnoho dvacetiletých začne panikařit, když se začne přibližovat 30. milník života a měli by se proto pomalu začít usazovat. O svých pacientech píše: „Tolik mých dvacetiletých pacientů buď nebere své vztahy vážně, nebo si nemyslí, že by je brát vážně měli. Uzavírání manželství se pak někde kolem 30 zdá být naléhavé.“

10.
Biologické hodiny jsou skutečné: ženská plodnost ve věku 35 let značně klesá.

Jayová trvá na tom, že média dávají mladým lidem falešný pocit bezpečí. Zveřejňují případy úspěšných těhotenství starších žen, i když plodnost ženy ve skutečnosti vrcholí v pozdních dvaceti letech.

A přestože IVF (in vitro fertilizace) obdržela pozornost díky pomoci tisícům neplodných párů, její úspěšnost se pohybuje pouze mezi 10 až 20%. Mnoho klinik se s ženami po čtyřicítce kvůli mimořádně vysokému procentu selhání ani nesnaží jednat/zabývat.

11.
Neexistuje žádný důvod se domnívat, že léta po vašich dvacetinách budou znamenat nejlepší období vašeho života.

Mnozí do této bouřlivé dekády nastupují s představou, že to bude jejich nejlepší období života. Pak se najednou střetnou s realitou na trhu práce, v ekonomice, ve firemním žebříčku a při obtížném hledání partnera. Podle Jayiných zkušeností jsou tyto roky „nejvíc nejisté a ty z vůbec nejobtížnějších v životě.“

S tímto na mysli by mladí lidé neměli ztrácet čas snahou učinit své dvacáté roky tím nejlepším desetiletím svého života. Místo toho by s nimi měli nakládat moudře, protože všechna rozhodnutí, která v tomto období učiní, budou určovat směřování celého zbytku jejich života.

Kapitola 2:
Vysoká škola – co v příručce nepíšou

Měl bych se vykašlat na školu?

Tuhle otázku si pokládáte… a teď, celkem pravidelně, ji pokládáte i mně, protože můj článek o odchodu ze školy se nějakým způsobem dostal na první příčku v Googlu, když do něj zadáte „kašlu na školu“.

Neodpovím vám, protože jediný člověk, který na takovou otázku může odpovědět, jste vy sami. Můžu vás ale provést celým procesem a pojmenovat otázky, které si budete určitě pokládat. Většina emailů, jež dostávám, je od mladých lidí trpících těmi stejnými problémy: škola není taková, jakou si ji představovali, nejsou šťastní, chtěli by se věnovat něčemu jinému. Obávají se, co si budou myslet jejich rodiče, nechtějí udělat chybu a chtějí radu od někoho, kdo si prošel tím samým.

Vzpomínám si na vše velmi dobře. Bylo čtyřicetistupňové vedro a já jsem se sem a tam procházel v ohromném horku po parkovišti v Riverside v Kalifornii. Poslouchal jsem jednu a tu samou píseň pořád dokola a přemýšlel jsem nad tím, co udělám. Bylo mi strašně úzko. Byl jsem vyděšený, nevěděl jsem, co dělat. Bál jsem se, že udělám chybu. A pak jsem prostě učinil rozhodnutí.

Photo Credit: bernat… via Compfight cc

Jak jsem řekl o svém příběhu:

Po opuštění školy jsem vsadil jen na sebe. Byla to dobrá sázka podložena mnohými faktory. Upřímně řečeno, jak to celé dopadlo, mě překvapilo. Za necelé tři roky jsem stihl vystřídat pozice jako jednatel v Hollywoodu, podílel jsem se na výzkumu a podpoře pro NYT bestsellery, byl jsem ředitelem marketingu jedné z nejprovokativnějších společností na světě. Dokázal jsem mnohem víc, než v co jsem kdy doufal – mé devatenáctileté ustrašené a zakřiknuté já by si nikdy nemyslelo, že to všechno zvládnu. Od té doby jsem se „vykašlal“ na spoustu údajně nezbytných věcí od šestičíselných pracovních pozic až po celou profesní kariéru.

S odstupem se to zdá samozřejmě jednodušší než ve skutečnosti. Často jsem byl vyděšený a nevěděl jsem, jak se věci vyvinou. Během tohoto nelehkého období mi pomohlo, když jsem si kladl otázky typu: „Co nejhoršího se může stát?“. Díky tomu jsem se na svou situaci díval s nadhledem a uvědomil jsem si, že překážky, které mi stály v cestě, nebyly vůbec překážkami, ale příležitosti, které mi ukazovaly, co jsem zač. Byl jsem schopen vidět možné následky svých činů, aniž bych vyšiloval a dělal z toho nějaké drama, což se většinou děje, když se zaseknete a nemůžete se pohnout z místa, nebo když se řídíte špatnou radou.

Když se mě lidé zeptají na odchod ze školy, tak jim odpovím otázkou, protože jsem zjistil, že je to nejlepší způsob, jak si sami uvědomí, na čem vlastně jsou. Zde uvádím pár otázek, které byste měli zvážit, pokud se rozhodujete o odchodu ze školy. Ale pamatujte, nejde přitom o život.

Zde jsou ony otázky (pokud však máte nějaké speciální, napište mi na ryan.holiday@gmail.com):

– Končíte se školou, protože máte něco lepšího? Nebo je to proto, že nezvládáte chodit do školy a k tomu dělat něco navíc?

– Budete dělat něco, co byste nemohli dělat i při studiu?

– Uvědomujete si plně výhody studentů? Protože upřímně řečeno – ke studentům je svět mnohem milejší. V okamžiku, kdy opustíte školu, jste sami za sebe.

– Jaké jsou vaše plány na další sebevzdělávání? Je vám 20, víte v podstatě prd. Opustit školu může být možná správné rozhodnutí, ale máte nějaký plán, jak se budete dále vzdělávat? Jak jsem řekl již dříve: vzdělávání je těžké, je to celoživotní práce a zodpovědnost je jen na vás.

– Kolik moudrých lidí jste poprosili o jejich názor? Píšu názor, ne radu – z jednoho prostého důvodu. Od většiny lidí dostanete špatnou radu, která vás může dovést na scestí. Bez ohledu na to, od jak úspěšného člověka ta rada je.

– Víte, co je to klam utopených nákladů? V podstatě to znamená, že pokud jste něco začali, nemusíte to nutně dotáhnout do konce. Místo toho se rozhodněte, jestli to chcete dělat právě teď, a ignorujte, co všechno jste pro to už udělali. Z logického a statistického hlediska je to irelevantní.

– Když se vám naskytne nějaká příležitost, zamyslete se, jestli je to ten důvod, proč jste šli studovat vysokou školu. U mě to tak bylo. Nechtěl jsem zůstat ve škole o rok navíc jen proto, abych dostal diplom a potom doufal, že se mi zase naskytne podobná nabídka. Vykašlete se na marshmallow test – někdy prostě musíte přijmout, co se vám zrovna nabízí, protože později vám to už nikdo nabídnout nemusí.

– Víte, že se můžete vždycky vrátit, že? Většina odpadlíků z vysoké školy se vlastně na danou věc nevykašle, pouze ji odloží (což jim dává možnost se k tomu později vrátit). Jde o pomyslnou jistotu. Ostatní odpadlíci byli stejně vystrašení, jako jste teď vy. Zkuste se uvolnit. Vím, že to vypadá jako otázka života a smrti, ale tak to není. To jsou problémy prvního světa, vy budete v pohodě.

– Jste připraveni na to, že vás nikdo nepochopí? Zvláště vaši rodiče?

– Doufám, že je vám jasné, že nebudete o hladu. A pokud něco doopravdy nepokazíte, nemusíte se bát, že skončíte u McDonalds. Tohle je přece Amerika, všechno bude OK nehledě na to, jaká rozhodnutí uděláte.

– Už navždycky bude mezi vámi a vašimi kamarády ze školy velká propast. Je to něco, s čím dokážete žít? Bude to jako z díla Raula o fundamentálních rozdílech mezi Generací Y (iGen). Nejdete do války, ale vaše zkušenosti se budou i tak značně lišit od vašich kamarádů, kteří strávili 4 roky na kolejích.

– Když vám to nejde ve škole, která je řízena podobně jako korporátní svět, proč jste si tak jisti, že uspějete mimo školu?

– Kolik peněz potřebujete na živobytí? Už jste o tom přemýšleli? Víte, jak se zajistit? Zkuste si vzít najednou peníze na několik měsíců. Budete cítit menší nátlak a budete silnější v obtížných situacích.

– Když se všechno podělá, jaký je váš plán? Může klidně spočívat jen v tom, že se do školy vrátíte zpátky, ale rozhodně nějaký plán mějte.

– Uvědomujete si, že až vyjdete vysokou školu, budete muset žebrat o práci? Nebo přijmout nějakou podřadnou, málo placenou pozici. 53% studentů s diplomem je dnes nezaměstnaných, nebo dělá podřadnou práci. Diplom není jistota.

– Kdo je vaším mentorem? Máte kolem sebe nějakou podporu? Hlídá vám někdo záda, když už nemáte nikoho, kdo by dohlížel, jestli si uděláte domácí úkoly? Tohle byste si měli určitě vymyslet. Neříkejte, že si tím vším chcete projít sami. Upřímně se domnívám, že já bych to nezvládl bez dvou lidí: mé přítelkyně (nyní snoubenky) a mého dědečka (taky jsem měl skvělé rádce.)

– Když to neklapne – což se může stát – dokážete si připustit nebo přiznat své selhání?

– Jeden kluk mi napsal email, že chce skončit s Liberty University, prý protože „nenávidí vysokou“. Musel jsem se ho zeptat: „Jsi si jistý, že vysoká je ten problém? Možná je to jen ta tvoje vysoká. Nebo je to tvůj obor. Nebo způsob života, jakým žiješ. Ujisti se, že neprcháš z boje příliš brzy. Není žádný zákon, který by zakazoval dělat změny. Je hodně drastických změn, které můžeš udělat mezi tím, kde jsi teď, a vykašláním se na školu. Ujisti se, že jsi je prozkoumal. Nevrhej se do toho po hlavě.“

– Nejste rozmazlení, nevrlí, majetničtí, zpátečničtí nebo nemáte přehnané iluze? Zamyslete se nad tím. Opravdu se nad tím zamyslete.

– Říká se: „Vždycky je to něco za něco.“ Popřemýšlejte nad tím. Platí to i zde? Protože může – v obou směrech. Budete mít více času na sebevzdělání, když zůstanete na škole? Když odejdete, budete mít šanci držet krok se svými vrstevníky?

– Zůstáváte ve škole, protože je to bezpečné a jednoduché? „Fakt, že vyhráváte, ještě neznamená, že hrajete dobrou hru.“ – Seth Godin

– Onehdy jsem mluvil s kamarádem, který zrovna pracoval na svém životopise. Nikdy doopravdy nedodělal vysokou školu, ale ani v jedné z jeho prací na to nikdy nepřišli. Jak to? Prostě napsal do životopisu, že chodil na školu po nějakou dobu a oni předpokládali, že ji také dokončil. Tohle vlastně není otázka, ale jen ukázka, jak to funguje v opravdovém světě.

– Bude za 15 let někdo nadšený z toho, že máte diplom z (doplňte název své školy)? Někdy je odpověď na tuto otázku ano. Odchod z Harvardu je něco jiného než odchod ze státní školy.

– Bojíte se, že zvolíte špatně? Slyšeli jste o kognitivní disonanci? Je to zvláštní jev, ale znamená, že lítost není zas až tak velká věc, jakou se zdá být.

– Jsem si jistý, že jste přemýšleli o všech těch příbězích úspěšných odpadlíků ze školy – Bill Gates, Zuckerberg, atd. Ale zamysleli jste se nad těmi lidmi, o kterých jste nikdy neslyšeli? Mám na mysli úspěšné lidi, o kterých jste ani nevěděli, že nikdy nedokončili školu. A samozřejmě jsou tu i lidé, kteří ostudně selhali. Zkreslení plynoucí z utěšování se přeživšími může být ošidné. Znovu se zamyslete nad tím, co to znamená pro vás ve vašem konkrétním případě.

– Co si pomyslí vaši rodiče? Nejspíše budou chtít, abyste udělali, co je bezpečné. Ale chci vám říct toto: „Víte, že je OK s nimi nesouhlasit, že ano?“ Porozumějte tomu, proč cítí to, co cítí, ale potom udělejte, co je nejlepší pro vás. Podívejte, 45% čerstvých absolventů vysokých škol z roku 2011 stále žije u svých rodičů, takže vysoká je spíš něco jako hod mincí.

– Titul je jen kus papíru. Ale jak moc cenný ten papír pro vás bude? Zamyslete se nad tím. Je k ničemu teď, ale záleží na vašem oboru, možná ho budete potřebovat později.

– Pokud jste nešťastní na vysoké, proč si berete půjčku na její studium skoro jako hypotéku? Je velká pravděpodobnost, že ji nebudete schopni splatit. Dluhy na studentských půjčkách v Americe se pohybují okolo 1,1 trilionu dolarů a stále stoupají. Je to víc než dluhy na kreditních kartách.

– Četli jste knihu Charlieho Hoehna Recession Proof Graduate? (Absolvent odolný proti recesi – pozn. překl.)

– Předně se musíte zbavit představy, že je v sázce celý váš život. Ať se stane cokoliv, budete v pořádku. Nerozhodujete se, jestli podstoupíte chemoterapii, nebo ne.

Znamená to: „Uklidněte se!“

– Sbírejte informace, ne rady. Většina lidí – nehledě na to, jak jsou úspěšní – dává špatné rady. Svedou vás na scestí. Vyslechněte si od nich informace, z nichž si pak můžete něco odnést.

– Podle rozhovoru s viceprezidentem Googlu v New York Times se počet zaměstnanců v Googlu bez diplomu zvyšuje. Nad tím bychom se měli zamyslet.

Nic vám neulehčí rozhodování. Nic vám vaši situaci nevyjasní. Je to risk, je to hazard. Ale to je právě ta velká příležitost. Všechna velká rozhodnutí ve vašem životě budou taková. Všechny věci, které vás posunou dál, budou takové.

Nemůžu vám říct, jestli se máte vykašlat na školu, stejně jako to nikdo nemohl říct mně. Ale pomohli mi. Přikláněl jsem se k jedné straně, ale když jsem se zeptal sám sebe na ty správné otázky, přišel jsem na způsob, který mi dával větší smysl.

A to nejlepší – uvědomil jsem si, že kdybych se rozhodl jinak, stejně bych skončil na více méně podobném místě. Lidé, kteří dokážou velké věci, jich dosáhnou nehledě na to, zda mají školu, nebo ne.

Navíc překážky jsou tu proto, aby zvyšovaly vaše ambice a odhodlání. Působí opačně, vytvářejí příležitosti. A to platí i pro vás.

Nová kniha Ryana Holidaye je The Obstacle Is The Way (Překážky jsou cesta – pozn. překl.)

Z anglického originálu Should I Drop Out Of College? přeložila Johana Kapošváryová.

8 alternativ k vysoké škole

Když mi bylo 19, vyhrál jsem nějaké peníze v šachovém turnaji. Ale místo toho, abych peníze použil na zaplacení školného, jsem se rozhodl vypadnout ze školy a koupit si auto. Pořídil jsem si použitou 1982 Hondu Accord. Když mi ho konečně dovolili odvézt z parkoviště, několik hodin jsem s ním jezdil jen tak kolem. Pak jsem však uviděl svoji přítelkyni a všechny ostatní, jak poctivě chodí na hodiny, a začal jsem trochu žárlit. Auto jsem vrátil, zrušil vypsaný šek a odebral se do druháku na vysoké škole. Teď je mi to líto.

Vždy, když navrhnu: „Neposílejte své dítě do školy“, spousta chytrých lidí reaguje s otázkou v očích: „No, a co jiného bychom měli dělat?“ A to mě udivuje. Hádám, že je asi opravdu těžké přijít na to, co by lidé ve věku 18 až 23 let měli dělat. Co by lidé v nejvíce pulzujících a nejzdravějších letech svého života, tedy v době, kdy se z nich, dětí, stávají dospělí, měli dělat?

Díky tomu mě napadlo, že pomůžu spoustě lidem, když přijdu se seznamem a pokusím se předejít kritice, která jistě přijde, ale raději ještě dříve než přijde. Dokázat bych to měl, mám přece vysokoškolské vzdělání. Tedy – naučil jsem se, jak myslet a vypořádat se se slovní přestřelkou s ostatními inteligentními lidmi.

1)
Začněte podnikat. Existuje mnoho druhů podnikání, se kterými může začít i dítě, zejména v době internetu. V jiném článku uveřejním seznam vhodných tipů pro první podnikání. Ale pokud se budete vždy řídit heslem „nakoupit levně, prodat dráž“, jistě vám na mysl začnou přicházet zajímavé nápady.

Mnoho lidí (správně) říká: „No, ne každý může být podnikatel.“ Tady mě taky fascinuje, že jsem na tuhle otázku ve svém psaní už tolikrát odpověděl a lidé právě ty články čtou, a stejně pořád tvrdí: „No dobře, ale ne každý může být podnikatel.“

Za prvé, žádný zákon proti tomu být podnikatelem neexistuje. Ve skutečnosti jím může být kdokoli. Takže co tím lidé chtějí doopravdy říct, je spíš: „Ne každý může být úspěšný podnikatel.“ Avšak pokud vím, neexistuje ani žádný zákon trestající neúspěch. Když někdo prohraje tenisový zápas nebo šachovou partii, jakým způsobem postupuje, aby se zlepšil? Svou prohru studuje. Jako každý, kdo ovládl libovolné pole v životě, ví: zkoumání své prohry je nekonečně cennější než studování své výhry. Ve svých prvních třech pokusech být podnikatelem jsem zklamal. Pak jsem se dozvěděl, jak na to, a nakonec se úspěch dostavil (tj. vybudoval jsem společnost generující zisk, kterou jsem byl pak schopný prodat).

Selhání je součástí života. Lepší se to naučit v 18 než ve 23 nebo až budete starší s tím, že jste do té doby byli rozmazlováni slonovinovými přikrývkami a hypnotizováni myšlenkou, že úspěch je právě pro vás zaručený. Nechejte se pokřtít v řece selhání jako mladí, abyste jako dospělí mohli těžit z květů podnikatelského požehnání.

Co se naučíte, když jste mladí a začnete podnikat (bez ohledu na úspěch či neúspěch):

–
Naučíte se, jak přijít s nápady, které budou akceptovány jinými lidmi.

–
Začnete si budovat svůj detektor na kecy (něco, co se rozhodně nestane ve škole).

–
Naučíte se, jak prodat svůj nápad.

–
Naučíte se, jak vytvořit a uskutečnit myšlenku.

–
Budete se setkávat a navazovat vztahy s ostatními lidmi ve vašem oboru. Nemusí být všichni ve stejném věku, ale přiznejme si, že to je skutečný život dospělého. Právě jste strávili 18 let s dětmi stejného věku. Je čas vyrůst.

–
Můžete se naučit jak pověřovat a „řídit lidi“.

–
Naučíte se sníst si, co zabijete – také dovednost, kterou se člověk chodící do školy nenaučí.

2)
Procestujte svět. Tohle je zásadní úkol. Sežeňte si 10.000 dolarů a jeďte do Indie. Podívejte se na svět, jenž je úplně jiný, než ten náš. Buďte tam jeden rok. Setkáte se s ostatními cestujícími cizinci. Dozvíte se, co je chudoba. Naučíte se poznat hodnotu každého ušetřeného dolaru. Často se ocitnete v situacích, kdy je třeba se naučit, jak přežít nepříznivým vyhlídkám navzdory. Jestli plánujete někdy zvracet, můžete to provést například nakažením se úplavicí namísto opíjením se na večírku nějakého bratrstva. Dozvíte se trochu víc o východních náboženstvích, tedy nejen o těch, se kterými jste vyrůstali. Uvědomíte si, že nejste středem vesmíru. Omdlíte. Dostane vás to.

3)
Tvořte umění. Věnujte rok učení se, jak malovat. Nebo jak hrát na hudební nástroj. Nebo napište pět románů. Naučte se ukáznit sama sebe k tvoření. Tvorba se nestane (jen) z inspirace. Stává se z potu, disciplíny a nadšení. Kreativita nepochází od Boha. Je to sval, který je třeba naučit se posilovat. A proč s tím nezačít teď, zatímco váš mozek vytváří nové neurony takovým úchvatným tempem, než se to učit, až budete starší (což už bývá pro mnoho lidí příliš pozdě).

4)
Rozesmívejte lidi. To je nejtěžší ze všech. Stravte rok učením, jak vystupovat ve stand-up komedii před lidmi. To vás naučí, jak psát. Jak mluvit s lidmi. Jak umět sám sebe prodat. Jak se vypořádat s lidmi, kteří vás nenávidí. Jak se každodenně duševně vypořádat s prohrou. A samozřejmě, jak rozesmát lidi. Všechny tyto položky vám později v životě pomohou mnohem více, než taková Filozofie 101. A mimochodem, podél cesty přitom můžete dokonce dostat zaplaceno.

5)
Napište knihu. Věřte mi, jakákoli kniha, kterou napíšete ve svých 18 letech, pravděpodobně nebude stát za nic. Ale stejně to udělejte. Napište román o tom, co děláte místo vysoké školy. Naučíte se, jak pozorovat lidi. Psaní je takové rozjímání o životě. Naučíte se vědomě prožít každý den, pochopit ho a popsat. Tomu se říká skvělé vzdělávání!

6)
Pracujte v neziskovce. Spousta neziskovek nevyžaduje vysokoškolské vzdělání. Co vám v životě poslouží lépe: Francouzská literatura 101 nebo strávit rok dodáváním jídel seniorům s Alzheimerem či léčením malárie v Africe? Mám na to jasnou odpověď. I když vy můžete mít jinou. Což je také důvodem, proč jsem do seznamu zahrnul osm alternativ namísto této jediné. A mimochodem, proč se některé z těchto položek nevěnovat rok, dva roky, nebo možná deset a jít na vysokou školu třeba až potom? Proč ne? Je to váš život.

7)
Staňte se mistry nějaké hry. Jaká je vaše oblíbená hra? Ping Pong? Šachy? Poker? Naučit se, jak se stát špičkou v nějaké hře, je neuvěřitelně těžké. Už dříve jsem napsal, jak to udělat, ale pojďme si říct alespoň základy:

1.
Prostudujte si dějiny dané hry.

2.
Studujte současné odborníky na hry. Najděte si o nich videa, knihy, časopisy a podobně. Zkuste opakovat nebo jiným způsobem napodobit aktuální mistry.

3.
Hodně hrajte: s přáteli, na turnajích, v místních klubech…

4.
Učte se od někoho, kdo již hru ovládl. Pomůže vám to vyhnout se špatným návykům a získat někoho, kdo vám bude okamžitě poskytovat zpětnou vazbu a kdo bude kritizovat vaše aktuální dovednosti.

Zvládnutí hry pěstuje disciplínu, umožňuje navazovat vztahy s ostatními lidmi všech věkových kategorií a sociálního prostředí, které spojují podobné vášně. Též vám to pomůže rozvíjet instinkt zabijáka, aniž byste museli někoho zabít. Hezké, že?

(pohněte bílou a čeká vás výhra)

8)
Staňte se mistrem sportu. Je to pravděpodobně ještě lepší než zvládnutí hry, protože vám to umožní všechno výše uvedené, a navíc se ještě dostanete do formy.

Pokud někoho napadnou ještě další alternativy, uveďte je prosím v komentářích. Máme jen ten život, který jsme prožili. A já kvůli tomu vždycky sedím a sním: „Co kdyby tohle, co kdyby tamto…“ Je to ta nejjednodušší a nejnebezpečnější věc, co můžete udělat: přemýšlet nad tím, co kdyby. Protože to přání je jako obláček kouře, který můžete otáčet a kroutit, až my, kteří o něm sníme, zmizíme spolu s ním. Ale už teď, jak tento příspěvek píšu a s marnou tužbou si prohlížím vypsané alternativy, vím, že až kliknu na tlačítko „Publikovat“, budu si tu za společnosti zapadajícího slunce tiše sedět a přemýšlet o svých „co kdyby“.

Další alternativy k vysoké škole najdete ve volně stažitelném e-booku 40 Alternatives to College.

Z anglického originálu 8 Alternatives to College přeložila Veronika Portešová.

GAP YEAR: Ptejte se na všechno

Je to zvyk, který si přináším ze střední školy. Asi se ho už nezbavím. Nejde (naštěstí) o to, že bych byla třeba tajný kuřák. Zkrátka se na všechno ptám.

Před dvěma lety jsem potkal Jean Fan. Když jsem si s touto drobnou Asiatkou dával kávu, neměl jsem ani ponětí, že poznám jednoho z nejtalentovanějších lidí, které jsem kdy potkal. Věděl jsem, že je chytrá a milá. Nevěděl jsem, že jí je teprve 16, ani to, že bude mou blízkou přítelkyní. Řekla mi, že chce pomoci UnCollege, a tak pro nás začala psát newslettery. Tou dobou byla ještě na střední škole a plánovala si podat přihlášky na elitní univerzity. Za týden nastupuje na Standfordskou univerzitu, po dvou letech na UnCollege. – Dale Stephens

Photo Credit: Tintin44 – Sylvain Masson via Compfight cc

Proč to dělám? Proč se ostatní chovají právě takto? Proč je svět takový, jaký je?

Takový zvyk může být nepříjemný. Pokud se budete ptát na mnoho otázek, brzy si uvědomíte, že všechno, o čem jste si mysleli, že znáte, je úplně jinak.

Někdy bych svůj mozek nejradši umlčela. Většinou jsem ale vděčná, že pracuje.

Výhody pokládání „příliš“ otázek

Zvídavý přístup mi i přes všechen možný vnitřní zmatek přinesl hodně dobrého.

Zavedl mě k zajímavým lidem, kteří sdílí stejné názory. Umožnil mi využívat příležitosti, jež jiní lidé přehlížejí. Pomáhá mi rozhodovat se skutečně podle sebe.

Zkoumání neúprosnosti přijímacích řízení mi pomohlo dostat se na Stanford a taky si pořádně užít středoškolský život. Zkoumání hodnoty vysokého školství mě přivedlo k Dalovi, pomohlo mi k práci u UnCollege a také mě přimělo vzít si rok odklad, než půjdu na vysokou školu.

Během roku bez školy jsem pokračovala ve zkoumání mnoha těžkých otázek. Díky tomu jsem zažila neuvěřitelně naplňující rok plný zkušeností a taky jsem objevila, co bych chtěla v budoucnu dělat.

V tomto článku se chci podělit o 3 otázky, nad nimiž jsem během té doby hodně přemýšlela. Snad vás nakopnou, abyste se začali ptát sami sebe.

První otázka: Měla bych během svého „roku volna“ cestovat?

Nechtěla jsem cestovat, ale cítila jsem určitý tlak, když co mi došlo, že je to jedna z věcí, které „byste měli dělat“ během volného roku.

Když jsem svému okolí říkala, že chci prostě jen zůstat a pracovat, cítila jsem se trošku divně. Na začátku jsem si musela hodně připomínat, že se nemusím chovat podle očekávání ostatních.

Nakonec, když jsem přemýšlela, proč chci rok počkat (abych zjistila, co chci v budoucnu dělat), rozhodla jsem se necestovat*. Místo toho jsem strávila užitečný rok prací pro UnCollege a později u Leverage Research. Nezní to tolik přitažlivě jako rok strávený cestováním (a to by přesně většina lidí chtěla), ale mě to udělalo šťastnou.

Dělejte si, co chcete, a ne to, co ostatní očekávají: tohle si musíte pořád připomínat.

*Ke konci svého volného roku jsem odjela na 20 dlooouhých dní do Peru, abych vyzkoušela, jestli náhodou nebudu litovat, že jsem ten rok neprocestovala. S radostí můžu říct, že nelituji.

Druhá otázka, se kterou bojuji: Opravdu se chci zabývat vzděláváním?

Byla jsem v prvním ročníku na střední škole, když jsem se začala aktivně zajímat o vzdělávací systém. Teď se po několika letech a praxi cítím s tímto tématem neodlučitelně svázaná.

Bohužel už jsem nebyla spokojená. Čím více jsem se učila, tím více mi bylo jasné, že nedostatky ve vzdělávání jsou symptomy mnohem většího problému: nerozumíme lidem zdaleka tak dobře.

Na chvíli jsem se cítila ztracená. Trvalo mi několik měsíců, než jsem byla schopná odpoutat se od toho, co jsem dělala, a přehodnotit svá vnitřní přesvědčení.

Jen díky tomu, že jsem si pokládala otázky, jsem se dostala k něčemu lepšímu. Ve druhé polovině svého volného roku jsem se hlásila na různé výzkumné pozice, které mi umožnily dělat, co jsem chtěla: studovat, jak lidé přemýšlí, a přemýšlet o tom, jak to zlepšit.

Jedna z vlastností mého mozku je, že se mě neustále ptá: „Proč děláš to, co děláš?“. Když dokážu najít dobrou odpověď, pokračuji. Pokud ne, přestanu.

Když si takto pokládáte otázky, máte možnost činit promyšlená rozhodnutí. Díky tomu si uvědomíte, kdy děláte věci, které sice zní dobře, ale nemají žádný smysl, kdy jen radši slepě následujete dav, než abyste se zapřemýšleli a rozhodli se po svém.

Třetí otázka: Je vysoká škola opravdu tou věcí, z níž jsem otrávená?

Nechápejte mě špatně. Po dvou letech strávených psaním newsletteru pro UnCollege mi je jasné, že vysokoškolský vzdělávací systém není bezchybný.

Dlouho jsem byla z univerzit otrávená. Během svého odkladu jsem uvažovala, jestli se náhodou nemýlím.

V uplynulých dvou letech jsem potkala mnoho báječných lidí, ať už se jedná o lidi působící ve škole, nebo mimo ni. Došlo mi, že mí přátelé z vysokých škol často hackovali své vzdělávání se stejnou chutí, jako ti, kteří na výšku nechodili.

Teď vidím, že nejsem otrávená z vysokých škol, ale ze samolibosti. Usiluji o to, aby každý student „převzal kontrolu nad svým vzděláním“. Nechci, aby všichni nechali školy. Já chci taky chodit do školy.

Konec začátku

Když toto píšu, blíží se konec mého volného roku. Za týden budu nováčkem na vysoké škole a to je TAK šílené. Musím říct, že jsem nadšená.

Po uplynulém roce mám mnohem lepší představu o tom, co chci dělat po škole. Taky vím, že pokud mi to ve škole nevyjde, tak se můžu vzdělávat i sama.

Přeju si, abych mohla říct, že jsem smutná, protože můj odklad končí. Ale jediná věc, na kterou právě teď dokážu myslet je, jak jsem nadšená z toho, že začnu novou fázi svého vzdělávání.

Napsala Jean Fan. Z anglického originálu Question Everything: A Gap Year Experience přeložila Johana Kapošváryová.

50 poznatků o životě na výšce

Drazí prváci,

začínáte svou vysokoškolskou zkušenost a já se zase připravuji na desátou vysokoškolskou schůzi, a proto jsem si říkal, že bych se s vámi rád podělil o několik věcí, které s odstupem času shledávám jako jedny z nejdůležitějších a nejnápomocnějších v životě na výšce.

Tady to je:

1.
Vaši přátelé se v průběhu následujících let změní. Umožněte jim to.

2.
Někomu, koho máte rádi, párkrát v týdnu zavolejte, i kdyby to mělo být i jen na pár minut.

3.
V období na vysoké škole se víc než kdy jindy písně vážou na vzpomínky. Každý (nebo každý druhý) měsíc si vytvořte remix na CD nebo mp3 přehrávač nebo na cokoliv, co se vám hodí, ale hlavně se ujistěte, že si je uchováte. Po deseti letech vám poslouží jako jistá forma deníku.

4.
Uprostřed odpoledne si dejte šlofíka v kombinaci s bezstarostným nicneděláním.

5.
Upravte si rozvrh podle toho, jak se líbí vám – kdy se cítíte být nejvíce výkonní a kreativní. Jestliže jste sova, přijměte to a radujte se z toho. Mohla by to být ve vašem životě ta jediná příležitost, kdy něco takového můžete udělat.

6.
Jestliže své nejlepší práce píšete noc před uzávěrkou, nedovolte lidem, aby vám říkali, že byste měli být „více organizovaní“ nebo byste měli „lépe plánovat“. Každý funguje jinak. Já osobně jsem nejlépe pracoval pod tlakem – takže jsem vždy prokrastinoval, ale stejně jsem nakonec zvládl vše výborně (což mé přátele dohánělo k šílenství). Využijte svou nabytou svobodu a vyzkoušejte, co na vás nejvíc platí.

7.
Alespoň párkrát za svou vysokoškolskou dráhu udělejte něco bláznivého a nezodpovědného, i když byste se zrovna měli raději učit. Ve druháku, noc před závěrečnou zkouškou z psychologie, se můj spolubydlící nějakým způsobem dostal k lístkům do první řady na představení Indigo Girls, které se odehrávalo dvě hodiny cesty od místa, kde jsme se nacházeli. Zkoušku jsem nezvládl zas tak dobře, ale ani jednou od roku 93 jsem na to nepomyslel, zatímco na tuhle událost (na níž jsem byl s chlapíkem, který je teď kmotrem mého syna) od té doby vzpomínám alespoň jednou za měsíc.

8.
Spřátelte se se svými nejoblíbenějšími učiteli. Všimněte si, že oni se mohou učit také od vás – vlastně je to jistě jeden z důvodů, proč si tohle povolání vybrali.

9.
Ukořistěte si pro sebe každý den jednu hodinu, abyste mohli být sami. (Spánek se však nepočítá.)

10.
Choďte na rande. Ale nemyslete si, že se každé nutně musí překlenout do vztahu.

11.
Neranděte s nikým, kdo předtím chodil s vaší/m spolubydlící/m.

12.
Když přijedou na návštěvu rodiče vašeho kamaráda, připojte se k nim. Nejenže se tak dostanete k jídlu zdarma, ale pomůžete jim cítit se víc cool. Společnost veselých a rozverných studentů tak na rodiče působí.

13.
První měsíc pošlete ručně psaný dopis tomu, kdo vám pomohl se na školu dostat a popište mu v něm své dosavadní zážitky. Bude to pro něj v tu chvíli hodně znamenat. Pro vás to bude zase hodně znamenat za deset let, až vám dopis ukáže při vzpomínání.

14.
Važte si rozdílů mezi vámi a vašimi spolužáky. Vždycky se sami sebe ptejte: „Co se od této osoby můžu naučit?“ Většina vašeho konečného vzdělání totiž nakonec vyjde spíše z těchto setkání než z jakékoli posluchárny.

15.
Účinek biflování se celou noc před zkouškou je značně přeceňovaný.

16.
Pro ty, kdo přišli na vysokou školu se vztahem na dálku: navzdory tomu, co vám bude mnoho lidí říkat: může to fungovat. Klíčem je nenechat si vztah plést se do zážitků s výškou. Jestliže nechcete chodit s nikým jiným, je to naprosto v pořádku. Ale co naopak v pořádku není, je zmeškání mnoha důležitých událostí jen kvůli tomu, že každý den se svým/svou přítelem/přítelkyní visíte na telefonu tři hodiny.

17.
Řešit nějaké problémy se svými přáteli je lepší z očí do očí, ne přes zprostředkovaný kontakt jako je IM, ICQ, Skype či Facebook. Emoce zračící se ve tváři vám můžou často prozradit víc než jejich slova.

18.
Riskujte.

19.
Neobávejte se společných sprch. (Nebo z nich taky nebuďte příliš nadšení.) Vytržení opadne po dvou sekundách.

20.
Středa je polovina týdne – tudíž ve středu večer je týden více než za polovinou. To byste měli příslušným způsobem oslavit. (Kvůli tomu je pak čtvrtek a pátek ještě větší zábava.)

21.
Do svých životů přivítejte i selhání. Je to také způsob, jakým se jako lidské bytosti učíme. Není důležité, že jste pochybili, ale že jste se z toho poučili a vzpamatovali.

22.
Přidejte si i nějaké předměty, které s vaším oborem studia nemají co do činění. Jen tak, pro radost.

23.
Je důležité myslet na budoucnost, ale je mnohem důležitější být přítomen v současném okamžiku. Pokud o výšce budete přemýšlet jen jako o odrazovém můstku, moc z ní mít nebudete.

24.
Když bydlíte na koleji, kde se každou sekundu něco děje, sledování televize je docela ztráta vašeho času a peněz vašich rodičů. Jestli se chcete dívat, dívejte se s přáteli, ať to můžete nazvat „hodnotným společenským zážitkem“.

25.
Nebojte se zamilovat. Když se to stane, neberte to jako samozřejmost. Oslavujte to, ale nenechejte to pohltit celou svou zkušenost s vysokou školou.

26.
Mnoho času, které jste doteď měli na čtení pro zábavu, za chvíli zmizí. Pište si seznam knih, které byste bývali přečetli, kdybyste měli čas, abyste si je konečně mohli přečíst, až odpromujete.

27.
Věci, které se dnes zdají být konec světa, se s trochou času opravdu stanou veselými. Když tohle víte, zapomeňte na rozpaky a raději se soustřeďte na světlou stránku daného problému.

28.
Jednou za čas přijde zvláště silná chvíle, kdy doslova ucítíte, jak vás daná zkušenost změnila. Takových momentů si považujte, i když budou bolestivé.

29.
Bez ohledu na to, jaké jsou vaše náboženské nebo politické názory, mějte otevřenou mysl. Následující léta budete zkoušeni a pokoušeni a to takovými způsoby, jaké si ani nedovedete představit. Tak buďte otevření, jinak se ničemu nepřiučíte.

30.
Jestliže potřebujete práci, najděte si nějakou, která vás bude opravdu bavit. Jen ten fakt, že je něco práce, neznamená, že to pro vás musí být otrava.

31.
Nemusíte pořád někoho vést. Občas je také dobré následovat.

32.
Hodně fotografujte. Jedna z věcí, kterých v životě velmi lituji je, že jsem na vysoké škole nevyfotil více fotek. Mou omluvou (a výmluvou) byla vysoká cena filmu a následného vyvolávání fotek. Avšak dnešní digitální foťáky jsou laciné a místo na pevném disku je také získatelné úplně snadno – tedy vám výmluva nezbývá žádná.

33.
Vaše zdraví a bezpečí jsou důležitější než všechno ostatní.

34.
Nebojte se požádat o pomoc. Žádejte o ni často.

35.
Polovina z vás bude v nějakém okamžiku tvořit horší část vašeho kurzu. A dříve či později se tam ocitne i mnohem více než jen polovina z vás. Zvykejte si na to.

36.
Za deset let bude jen málo z vás vypadat tak dobře jako teď, tak se z toho, jak krásně vypadáte, potají radujte, než bude příliš pozdě.

37.
Nakonec není ani tak důležité, kam na vysokou školu půjdete, jako to, co uděláte s příležitostmi, které vám dané prostředí poskytne. Že budete mít v životopise vepsanou MIT (Massachusetts Institute of Technology, pozn. překl.), nebude ve skutečnosti nic moc znamenat, jestliže to bude ta jediná věc, kterou tam budete mít napsanou. Jako student získáte přístup k velké škále jedinečných příležitostí, které nebudou poskytnuty nikomu jinému, tak své šance nepromarněte.

38.
Na druhou stranu však nemusíte být zapojení do úplně všeho. Pamatujte, rovnováha = tělesná i duševní pohoda.

39.
Dbejte na perspektivu. Jestliže budete něčemu příliš blízko na to, abyste měli širší náhled, spolehněte se na rady od svých přátel.

40.
Občas jezte nezdravě. Toto období je poslední čas, kdy něco takového můžete udělat, aniž byste se pak museli cítit provinile.

41.
Alespoň jednou ze sebe udělejte úplného blbce. Ale spíše vícekrát. Buduje to charakter.

42.
Povlečení je lepší dát prát víckrát než jednou za rok. V tomhle mi věřte.

43.
Jestliže jste ve vztahu a žádný z vašich přátel s vámi a vaší drahou polovičkou nechce jít ven, mějte oči na stopkách. Přátelé často v takových případech vědí více než vy.

44.
Z podivných kombinací ingrediencí, které si s oblibou navrch pizzy dává váš nový kamarád z druhého konce země, nebuďte znechucení. Některé z těch, které vypadají obzvlášť strašně, ve skutečnosti chutnají opravdu dobře. Rozšiřujte si obzory.

45.
Pořádně prozkoumejte svou školu a kolej. Nenechte se přitom chytit.

46.
Život je příliš krátký na to, abyste museli studovat obor, ze kterého už nejste nadšení. Změňte ho, i když to přinese spoustu komplikací.

47.
Tetování je nastálo. Než si ho necháte udělat, buďte si velmi jistí tím, že ho skutečně chcete.

48.
Nedělejte si legraci z maturantů přicházejících v den otevřených dveří. Taky jste takoví byli. Asi tak ještě před dvěma hodinami.

49.
Užijte si každou sekundu následujících tří (pěti) let. Je nemožné popsat, jak rychle uplynou.

50.
Tohle je jediné období ve vašem životě, kdy je vaší jedinou skutečnou odpovědností se učit. Snažte si každý den připomínat, jaké štěstí to máte.

Buďte sami sebou. Inspirujte a nechte se inspirovat. Vyrůstejte. Smějte se. Učte se. Milujte. Vítejte do jedněch z nejlepších let vašeho života.

(Napsáno studijním referentem na MIT.)

Z anglického originálu 50 Things přeložila Veronika Portešová.

Otevřený dopis studentům o tom, jak je nebezpečné vidět školu jako zkoušku přežití

Vážení studenti,

tři bloky jižně od Northwestern University a jen pár kroků od jezera Michigan můžete v neškodném kancelářském komplexu najít Yellowbrickou psychiatrickou léčebnu. Ačkoli Yellowbrick léčí očekávané spektrum duševních poruch, od úzkosti po schizofrenii, jeho poslání je jedinečné: jedná se o jedinou psychiatrickou léčebnu v zemi, která je zaměřená výhradně na rozvíjející se dospělé – na mladé lidi nacházející se ve stále se rozšiřující mezeře mezi dospělostí a stabilitou rodiny, hypotéky a usazené kariéry.

Bohužel pro tebe, můj milý čtenáři-studente, činnost Yellowbricku je na vzestupu.

Photo Credit: shoothead via Compfight cc

Novinář Robin Marantz Henig nedávno v jednom článku časopisu New York Times Magazine poskytl zneklidňující portrét typického Yellowbrického pacienta: „Je to mladý muž, který velmi dobře prospíval na jedné z předních škol Břečťanové ligy (Ivy League), než přišel do posledního kurzu posledního semestru jeho posledního roku na škole, kdy dokončil svou závěrečnou práci a nedokázal ji odevzdat.“ Tento krátký okamžik existenciálního zoufalství se vymkl kontrole.

„Požadavky na blížící se nezávislost můžou zhoršit problémy s mentálním zdravím nebo vytvořit nové problémy u lidí, kterým se do té doby dařilo plnit všechny očekávané role,“ vysvětluje Henig. „Když přijde konec školy a očekávané role zmizí, tito lidé se ztrácejí.“

Jinými slovy, když budete celý život procházet s myšlenkou: „Jestli tohle zvládnu, věci se později zlepší,“ nakonec zapomenete, co to „lepší“ vlastně znamená.

To neznamená, že každý student, který se na školu dívá jako na zkoušku přežití, skončí na Yellowbricku, ale zoufalství doprovázené trvalým odkládáním příjemného života dokáže dát svou přítomnost přesto najevo. Je to například vidět v pravidelných e-mailech, jež dostávám od vysokoškoláků, kteří trpí hlubokou prokrastinací – což je pokročilá fáze vyhoření, kdy, jak tomu bylo u výše uvedeného Yellowbrického pacienta, se stane nemožné dokončovat práci – nebo v tichém zoufalství přepracovaného právníka, který si už nemůže vzpomenout, proč přesně se studium práv kdysi zdálo tak jasnou volbou.

Nechtěl jsem tento dopis psát, abych káral. Ve skutečnosti jsem zděšen rostoucím počtem (často lidí vzdělaných v Břečťanové lize) hlasů diskutujících o stresu studentů, které volají: „Život je víc než Harvard!“, ale poskytují jen nicotné vodítko k tomu, co by to „víc“ mělo znamenat.

Photo Credit: HAMED MASOUMI via Compfight cc

Píšu proto, abych navrhl alternativu.

Posledních deset let jsem strávil výzkumem a psaním knih o studentech, jež se vzepřeli nastavení myšlení na přežívání. Jsou to studenti, kteří uspěli velmi dobře akademicky – dostali se na dobré školy, získali zajímavé pracovní pozice – ale zvládli to zároveň s tím, že se ze svých životů těšili.

Jádrem jejich strategie byla tři jednoduchá pravidla, o která se s vámi s dovolením chci podělit:

Dělejte méně.

Tito studenti si libují v otevřeném rozvrhu a schopnosti věnovat více než dost času na přiměřenou zátěž kurzu a malý počet aktivit. Nacházejí hluboké uspokojení v odpoledni stráveném beze spěchu s úkolem do kurzu literatury pod stromem.

Dělejte lépe.

Čím více časového blahobytu se vám díky „dělání méně“ naskytne, tím více roste vaše povinnost vykonávat onen malý počet věcí mnohem lépe. Tito studenti si uvědomují, že nakonec budou souzeni nikoli součtem svých příspěvků do všech různých aktivit, ale podle rozsahu schopností v té jedné věci, kterou ovládají nejlépe. Jde jim ovšem i o víc než jen auru hvězdy, která září z každého člověka se skutečnou schopností. Další hluboké uspokojení totiž nacházejí v pomalém budování jedné tenké vrstvy dovednosti za druhou.

Vězte proč.

Tito studenti neuvádějí výše uvedená pravidla do života jako prostředek nýbrž jako cíl: život s obojím – jak svobodou, tak se soustředěným zaměřením – je život dobře prožitý. V krátkodobém horizontu vám tento přístup pomůže dostat se na dobrou vysokou školu a poté tam i vyniknout. Avšak jeho účinnost zasahuje i mnohem dál. Vezměme si na chvíli někoho, jehož život považujete za Dobrý s velkým D. Bude to možná například uznávaný spisovatel nebo hluboký myslitel. Pravděpodobně postřehnete, že stejně jako zmínění studenti věnují tito lidé svůj čas nízkému počtu zájmů (snad jen jedinému), avšak toto malé množství věcí plní výjimečně dobře.

Tři jednoduchá pravidla; šest krátkých slov. Je to však ucelená filozofie, jejíž dopad je ohromný.

Vysvětluje, jak se Michael dostal na Stanford s rutinním pracovním dnem, jež zahrnoval vždy dvouhodinový hlavu pročišťující výlet, a jak se Sarah dostala na Princeton s harmonogramem, který jí umožňoval dokončovat školní práci před večeří. Také vysvětluje, jak se Alice, která musela kvůli špatnému výkonu na semestr odejít ze školy, stala studentkou se samými áčky a byla oceněna jako jedna z nejlepších na akademické půdě poté, co drasticky zredukovala svůj rozvrh, a také jak Scott vynikl na své právnické škole poté, co se vystříhal činností, jež se od nových studentů očekávají.

Emerson skvěle poznamenal, že: „Když nebudete zapadat, svět vás bude šlehat svou nelibostí. A proto člověk musí umět ocenit kyselý obličej.“ Pak pokračoval, aby dodal zásadní věc: „Ale kyselé obličeje davu nemají hluboké příčiny – spíš se zapínají a vypínají podle toho, jak zrovna zavane vítr.“Lidé v souvislosti s očekáváním moderní akademické zkušenosti vyjadřují silné pocity a u mnohých se můžete setkat s tím, že se jim myšlenka dělat méně jeví jako jednoduše nepředstavitelná, a možná dokonce i urážlivá. Ale až budete zahajovat svůj zimní semestr, mějte Emersonovu moudrost nablízku. Pamatujte, že tyto silné pocity nemají hlubokou podporu a je dokonce pravděpodobné, že mají jen malý reálný dopad.

Jinak řečeno – zapomeňte na onoho přepracovaného druháka (řízeného svým vysokoškolským poradcem s 900 dolary na hodinu) a ignorujte toho studenta se třemi obory, který hrdě roztrubuje informace o svém zvyšujícím se čísle probdělých nocí. Je to váš život. A vaše právo investovat bohatou duševní energii k tomu, abyste objevili, jak dobře žít. Doufejme, že vám zde uvedené nápady zajistí pro začátek dobré místo.

S přáním všeho nejlepšího,

Cal Newport

Cambridge, Massachusetts

Z anglického originálu An Open Letter to Students on the Danger of Seeing School as a Trial to Survive přeložila Veronika Portešová.

Předmět, který vás ve škole nikdy neučili: Jak se učit!

Článek publikovaný v Psychological Science in the Public Interest zhodnotil deset technik pro zlepšování učení – od mnemotechnických pomůcek až po zvýrazňování – a dospěl k některým překvapivým závěrům.

Metoda

Úspěšnost

Důkladné dotazování

střední

Samovysvětlování

střední

Shrnutí

nízká

Podtrhávání

nízká

Mnemotechnické pomůcky

nízká

Vizualizace

nízká

Opakované pročítání

nízká

Testování nanečisto

vysoká

Rozložené učení

vysoká

Prokládané učení

střední

Zmíněná zpráva je docela nezáživný dokument, takže jsem podle ní níže shrnul úspěšnost jednotlivých technik. Avšak je třeba si uvědomit, že každý člověk má svůj vlastní styl učení. Takže skutečnost, že nějaká technika funguje, či nefunguje u ostatních, nemusí nutně znamenat, že to tak bude platit i pro vás. Pokud chcete zjistit, jak si opakovat nebo jak se co nejefektivněji učit, měli byste si na sobě s každou technikou trochu zaexperimentovat, než ji odepíšete.

Důkladné dotazování (úspěšnost = střední)

Metoda, která zahrnuje tvorbu vysvětlování, proč jsou uvedené skutečnosti pravdivé. Při této metodě se člověk soustředí spíše na zodpovídání otázek zaměřených na proč namísto co a sám sobě pokládá otázky. Abyste tuto metodu uplatnili, ptejte se sami sebe vždy po přečtení pár odstavců „proč se x=y?“ a své odpovědi využijte k vytvoření zápisků. Je to užitečná metoda – je jednoduchá a snadno aplikovatelná.

Abyste si však sami pro sebe dokázali vytvořit otázky, které za něco stojí, vyžaduje to dostatek předchozích znalostí. Takže tato metoda může být nejlepší pro ty studenty, kteří už se v dané oblasti lehce orientují. Tato technika je zvláště účinná s ohledem na čas. Jedna studie zjistila, že důkladné dotazování trvalo 32 minut v porovnání s 28 minutami prostého čtení.

Příkladem důkladného dotazování pro výše uvedený odstavec by mohlo být:

Důkladné dotazování je užitečné pro zdatné studenty, protože jim umožňuje efektivně uplatnit své předchozí znalosti zpracovávat nové informace. To je hodnoceno jako účinné, protože je časově efektivní a relativně snadno proveditelné. „Současné důkazové podklady pro důkladné dotazování jsou pozitivní, ale v různých ohledech nedostačující.“

Samovysvětlování (úspěšnost = střední)

Technika, která je užitečná pro abstraktní učení. Zahrnuje vysvětlování a zapamatování si toho, jak se problém řeší nebo vysvětluje, a uvádění důvodů pro prováděný postup. Bylo zjištěno, že je účinnější, pokud se tato metoda provádí v průběhu učení, nikoli až po jeho skončení. Vlastní vysvětlování je účinné pro studenty od dětí v mateřské škole až pro starší studenty, kteří pracují na pochopení algebraických vzorců a geometrických teorií.

Podobně jako u důkladného dotazování vlastní vysvětlování těží z jednoduchosti. Čtení vysvětlování vlastními slovy ale zdvojnásobuje množství času stráveného na úkolu na rozdíl od důkladného dotazování, což bylo prokázáno srovnáním kontrolních skupin.

„Základní součástí vysvětlování pro sebe sama spočívá v tom, že studenti mají za úkol vysvětlit některé aspekty postupu v průběhu učení.“

Shrnutí (úspěšnost = nízká)

Jedna z nejstarších metod. V testu měli účastníci za úkol shrnout všechny stránky textu do několika řádků. Bylo zjištěno, že shrnutí a psaní poznámek jsou prospěšné pro přípravu na písemné zkoušky, ale méně vhodné pro takové typy testů, které po studentech nevyžadují předkládání informací – například testy s vybíráním správné odpovědi z více možností.

Shrnování bylo hodnoceno jako pravděpodobně méně přínosné než jiné použitelné metody, ale zároveň mnohem užitečnější než nejběžnější metody, jež studenti používají: zvýrazňování, podtrhování a opakované pročítání.

„Tato metoda může být efektivní strategií učení pro ty studenty, kteří jsou už ve shrnování myšlenek zkušení.“

Jak jste mohli odhadnout, já osobně shledávám metodu shrnování jako velmi účinnou – asi to byla má láska k psaní poznámek, co mě přivedlo k psaní blogů. Ohromně se mi líbí funkce „ctrl + f“ a strašně rád procházím složky se svými poznámkami, abych našel informaci, kterou mám na jazyku. Od té doby, co jsem začal s blogováním, jsem rád, že do Googlu můžu společně s termínem „neurobonkers“ zadat větu a před očima okamžitě mít příslušné skutečnosti. Mimochodem, někdo tvrdí, že googlování ničí paměť – ale na základě načerpaných zkušeností nemohu s tímto pohledem souhlasit.

Zvýrazňování a podtrhování (úspěšnost = nízká)

U studentů vůbec nejoblíbenější technika si ve zkoumání vedla okázale špatně. Ale intuitivně můžeme přijít na to, že je metoda zvýrazňování sama o sobě neúčinná ze stejných důvodů, z jakých je tak populární: nevyžaduje žádný trénink a netrvá prakticky žádný čas navíc. Zásadní je, že vyžaduje jen takové úsilí, které je potřebné k jednoduchému přečtení části textu.

Je třeba podotknout, že studie hodnotila pouze samostatný význam zvýrazňování/podtrhování. Bylo by zajímavé prozkoumat, jak by si zvýrazňování vedlo v kombinaci s ostatními strategiemi.

Mnemotechnické pomůcky (úspěšnost = nízká)

Technika pro zapamatování informací propojující slova a jejich význam prostřednictvím asociací. Ty jsou založeny na zvukové podobě slova, podle které si člověk vytváří obrazy. Hodně výzkumů ukázalo, že mnemotechnické pomůcky jsou užitečné pro zapamatování informací v krátkém časovém úseku.

Může to být učení se cizímu jazyku, zapamatování jmen a povolání, vědeckých pojmů, atd. Zdá se však, že mnemotechnické pomůcky jsou účinné pouze v případech, kdy jsou klíčová slova podstatná a samotný materiál obsahuje zrovna taková, která jsou ze své podstaty snadno zapamatovatelná.

Daný odborný text například cituje studii, v rámci níž se po studentech požadovalo použití mnemotechnických pomůcek k zapamatování anglických definic, které samy o sobě nebyly příliš vhodné k přiřazování klíčových slov. Zjistilo se, že skupina používající mnemotechnické pomůcky si oproti kontrolní skupině vedla mnohem hůř. A co je ještě znepokojivější – vypadá to, že i když byly mnemotechnické pomůcky shledány účinné v posilování krátkodobé paměti, prokázalo se, že ve skutečnosti mají ve srovnání s dlouhodobým mechanickým memorováním spíše negativní účinek.

Z toho vyplývá, že mnemotechnické pomůcky mohou být užitečné pro zapamatování definice týden před zkouškou, ale z hlediska podpory dlouhodobého zapamatování příliš užitečné nejsou.

Vytváření obrazů (úspěšnost = nízká)

Experimenty vyžadující od studentů, aby si v průběhu čtení textů představovali jasné vizuální obrazy, prokázaly jisté výhody při memorování vět. Když ale dojde na delší texty, tyto výhody se zdají být mnohem méně výrazné. Zajímavé je zjištění, že vizualizace byla účinnější, když studenti textu naslouchali, než když si jej pročítali sami. Z čehož vyplývá, že čtení jako činnost způsobuje horší soustředění na vytváření představ.

Hlavním problémem výzkumu vytváření představ je skutečnost, že většina výzkumníků dala jedné skupině pokyn, aby prováděla vizualizaci, ale už poté nezkontrolovali, zda se tak skutečně stalo. Při jednom experimentu, u kterého se po skončení testování kontrola provedla, se později zjistilo, že někteří účastníci instruovaní k představám úkol nesplnili dle zadání, zatímco jiní účastníci ve srovnávací skupině se přiznali k použití vizualizace ze své vlastní vůle.

Proto je pravděpodobné, že představování by mohlo být užitečnější technikou, než jak jej toto hodnocení aktuálně prezentuje. Každopádně se jedná o metodu tak jednoduchou, že se nic nestane, když ji vyzkoušíte. Co je snad ještě zajímavější, výzkum ukázal, že kreslení nezlepšuje porozumění studované látce. Ve skutečnosti může výhody užívání metafor dokonce poškodit.

Posledním poznatkem je, že i když je vytváření představ údajně univerzálnější než mnemotechnické pomůcky, použitelné je pouze pro určité situace. Například nebylo zjištěno, že by mentální obrazy studentům pomohly odpovědět na otázky, které vyžadují vyvození závěrů z učebních textů, ani nebyla prokázána jejich vhodnost pro zodpovězení otázek vztahujících se k pasáži o lidském srdci.

Opakované pročítání (úspěšnost = nízká)

Celkově lze říci, že opakované pročítání bylo shledáno jako mnohem méně efektivní metoda než jiné techniky. Přesto však výzkum přináší některé zajímavé závěry. Takzvané zhuštěné pročítání – opakování čtení textu bezprostředně po přečtení – je účinnější než vytváření přehledů a shrnutí za stejnou dobu. Ale zdá se, že opakované čtení rozvržené na delší časový úsek má mnohem významnější účinky než pročítání zhuštěné.

Testování nanečisto (úspěšnost = vysoká)

Tady to začíná být skutečně zajímavé. Testování je často ve vzdělávání vnímáno jako nutné zlo. Zkoušky se tradičně skládají z občasných, ale zato nesmírně důležitých závěrečných testů. Existuje rozsáhlá literatura demonstrující jejich přínosy ve vzdělání, ale důležitější je poznatek, že není nezbytné, aby zkoušky byly pouze ve formátu závěrečných zkoušení.

Ukazuje se, že všechny testy, včetně malých průběžných testů, učení posilují. Na rozdíl od mnoha jiných uvedených technik výhody testování nanečisto nejsou skromné – studie zjistily, že procvičování testů může rozvzpomínání až zdvojnásobit!

Výzkum potvrdil, že i když jsou testy s výběrem z více otázek opravdu efektivní, procvičovací testy, které vyžadují podrobnější odpovědi, jsou mnohem účinnější. Důležité je, že testování nanečisto je pro člověka užitečné právě tehdy, když si otázky vytváří sám pro sebe.

Tak jak můžete tento výzkum využít? Můžete si vytvářet pomocné kartičky (flashcards), nebo k tomu použít zdarma software ke stažení, který to udělá za vás. Případně můžete využívat systémy jako Cornell note-taking system (tady je příklad v PDF), který dovede zapisovat otázky do sloupce vedle poznámek v průběhu toho, co se učíte.

Toto zjištění vypadá jako skvělá zpráva pro MOOCs, které obvykle používají intenzivní testování jako primární způsob výuky. Pro studenty je to ale stejně skvělá zpráva – testování totiž v reálu zabere mnohem méně času než jiné metody jako například opakované pročítání. Ještě je ve výsledku zdaleka předčí!

Zkuste si to sami: Dokážete vyjmenovat a vysvětlit dva způsoby sebetestování?

Rozložené učení (úspěšnost = vysoká)

Přemýšleli jste někdy nad tím, zda je lepší nahustit studium do větších úseků, nebo jej rozdělit v průběhu času? Výzkum zjistil, že optimální úroveň rozdělení studijních sezení je 10‒20% délky času, po který je třeba si něco pamatovat. Takže pokud si něco chcete zapamatovat na rok, měli byste studovat nejméně jednou za měsíc. Pokud si chcete něco zapamatovat po dobu pěti let, měli byste svému učení věnovat šest až dvanáct měsíců. Pokud si něco chcete zapamatovat po dobu jednoho týdne, měli byste učení věnovat 12 až 24 hodin s přestávkou.

Avšak zdá se, že rozdělené učení funguje nejlépe, když se informace zpracovávají hlouběji. Proto byste pro dosažení nejlepších výsledků měli chtít vyzkoušet kombinaci dvou metod: rozděleného učení a sebetestování. Zde se nám však nabízí ten největší úlovek – všimli jste si u sebe někdy, že se studiu věnujete intenzivně pouze právě těsně před zkouškou?

Většina studentů do téhle prokrastinační spirály padá. Každý si za to, že si všechny znalosti do hlavy cpe těsně před zkouškou, může sám, ale důkazy docela přesvědčivě ukazují, že to je ten úplně nejhorší způsob, jakým lze studovat. A tím spíš pokud jde o zapamatování na delší dobu.

Nejasná je však otázka, zda se rychlo-šprtání stalo tak populární kvůli tomu, že studenti nechápou výhody rozděleného učení, nebo za to můžou špatně nastavené zkušební postupy. Pravděpodobně je to kombinace obojího. Jedna věc je jistá: pokud si dáte záležet na tom, abyste si učení rozdělili v průběhu času, je vcelku zaručené, že pocítíte významné zlepšení.

Prokládané učení (úspěšnost = střední)

Přemýšleli jste někdy nad tím, zda je lepší předměty studovat v blocích, nebo je navzájem prokládat (což znamená studovat různá témata v nahodilém uspořádání)? Na rozdíl od ostatních uvedených metod se nám tady naskytuje mnohem méně důkazů, jak správně postupovat.

Dosud provedené výzkumy naznačují, že je užitečné prokládat motorické (zahrnující fyzický pohyb) a kognitivní úlohy (jako je počítání příkladů v matematice). V tomto případě byl zaznamenán až 43% přínos. Stejně jako rozdělení učení v čase má i prokládané učení pozitivní vliv na dlouhodobé zapamatování.

„Při procvičování byla správnost odpovědí větší v případě blokového učení, ale o den později už nabývala mnohem vyšších hodnot u studentů, kteří studovali prokládaně.“

Tak proč používáme špatné metody a které bychom měli místo toho použít?

V rámci studie se procházela celá řada vzdělávacích učebnic psychologie a zjistilo se, že navzdory bohatství výzkumných důkazů žádná z nich nepopisovala všechny z výše popsaných metod. A u těch, které se jedné nebo více z nich věnovaly, bylo pokrytí minimální. Takže pokud jste náhodou vzdělávací psycholog a snažíte se napsat učebnici, určitě nejste ve špatné pozici.

Po nás všech se očekává schopnost učit se, ale v současné době nás vlastně nikdo nepoučí, jak se správně učit. Takže až se příště budete něco muset naučit, proč nestrávit pár chvil tvorbou plánu, jak si studium rozdělit v čase? Proč si v průběhu čtení namísto (nebo současně s) vypisování rozsáhlých poznámek nevymyslet nějaké otázky se zvláštním zaměřením tázající se proč? Proč si v rámci učení se nějaké nové dovednosti nenapsat podrobné vysvětlení, jak si na otázky odpovědět?

To samozřejmě neznamená, že byste hned teď měli vyběhnout z domu a vyhodit do popelnice všechny zvýrazňovače, ale spíš se pokaždé, když budete studovat, snažte postupně začlenit nějakou novou techniku a zjistit, které pro vás funguje nejlépe.

Zdroj:

Dunlosky, J. , Rawson, K., Marsh, E., Nathan, M., & Willingham, D. (2013). Improving Students‘ Learning With Effective Learning Techniques: Promising Directions From Cognitive and Educational PsychologyPsychological Science in the Public Interest, 14 (1), 4‒58 DOI: 10.1177/1529100612453266 [PDF] Obrázky: Image Credit: Slavoljub Pantelic, Sergey Nivens, Dusit, Africa Studio, Tatiana Popova, ladybirdanna, Vladgrin, Evgenyi, Digital Genetics, HomeStudio, Elena Elisseeva /Shutterstock.com

Z anglického originálu The lesson you never got taught in school: How to learn! přeložila Veronika Portešová

Jak zvládnout státnice bez drcení

Nikdy jsem moc nebyl na biflování se před zkouškami. Málokdy jsem studoval víc jak půl hodiny, a to i na velké závěrečné zkoušky, které tvořily víc jak polovinu výsledné známky. Když už studuji, většinou jen prolítnu materiály a udělám si pár cvičných otázek. U některých předmětů v matematice jsem za domácí úkol nevypracoval ani jednu praktickou otázku. Většina lidí studuje tím způsobem, že se nadrtí co nejvíc informací těsně předtím, než vstoupí do zkouškové místnosti, zatímco já považuji studium za něco na úrovni lehkého rozehřátí se před cvičením.

I když to někdo může považovat za hrozné studijní návyky, mně se ve škole vedlo velmi dobře. Byl jsem druhý nejlepší student ve třídě a každý rok jsem měl vyznamenání. Na konci svého prvního semestru na univerzitě jsem měl dvě A+ a k tomu jedno A. A to za kalkulus, počítačovou vědu a starověkou historii Asie. Všechno to byly kurzy, které studenti často ani nedokončili. Také jsem zvítězil v okresním kole národní soutěže v chemii, o které jsem ani nevěděl, že se jí účastním, dokud mě na ni nezavolali.

Je velmi snadné podívat se na moje úspěchy v kombinaci s mým nevelkým vynaloženým úsilím a říct si, že za to může vrozený talent, který není možné replikovat. Myslím si, že to je blbost. Věřím tomu, že já i kdokoli jiný, kdo dokáže mít takové výsledky, za to vděčíme své efektivnější strategii při učení, než mají ostatní. S mým systémem učení vám stačí něco číst nebo slyšet jenom jednou, abyste se to bez problémů naučili.

Sítě a krabičky

Systém, který jsem použil, se nazývá holistické učení. Abyste ale dokázali naplno ocenit, co holistické učení přináší, je třeba se podívat na jeho pravý opak – rozčleněné učení. Doslova všechno učení se odehrává někde mezi kompletně holistickým a kompletně rozčleněným učením. I když se málokdy někdo nachází zcela na jednom konci, lidé, kteří dávají přednost učení se skrz rozčlenění, potřebují hodiny na nadrcení se, jen aby pak doufali, zda vůbec projdou. Na druhé straně lidé, kteří se učí více holisticky, dokáží často zvládnout i těžké zkoušky levou zadní

Rozčleněné učení znamená snažit se zorganizovat svoji mysl jako kartotéku. Naučit se novou chemickou rovnici znamená tuto informaci někam zařadit. Pokud možno někam poblíž ostatních chemických rovnic, abyste po ní mohli rychle sáhnout, až jí budete potřebovat u zkoušky. V rámci rozčleněného učení vytváříte různé přihrádky pro přírodní vědy, matematiku, historii, cizí jazyky a další. Rozdělujete všechno, co znáte, do malých krabiček.

Holistické učení má opačný přístup. Učit se holisticky neznamená snažit se zapamatovat si informaci pomocí opakování a tlaku. Spíše si pod tím můžeme představit organizovat si mysl jako pavoučí síť. Každý kus informace je samostatným bodem. Nejsou zde žádné krabičky. Přírodní vědy se mísí s literaturou a ta zase s ekonomií. Rozdělit svět na předměty může mít svůj smysl ve školách, ale holistický student jej tak nikdy nevnímá.

Když přijde řeč na zkoušky (nebo jakoukoli jinou praktickou aplikaci znalostí) studenti používající rozčleněné učení musí doufat, že do sebe tlačili informace dostatečně tvrdě na to, aby se zachytily a oni si je při zkoušení vybavili. Holističtí studenti dělají pravý opak. Stačí jim zachytit se na jednom bodě jejich sítě a poté ji použijí pro získání všech potřebných informací, které na tento bod nějakým způsobem navazují.

Zdroj: public.kitware.com

Víc jak polovinu věcí, které byly v testu na zmíněné národní zkoušce v chemii, jsem ani neznal. Ovšem díky tomu, že moje síť byla tak hustě propojená, jsem byl schopen odhadnout odpověď, i když v ní nějaký ten uzel chyběl. To znamená, že v případě otázek s několika možnými odpověďmi, kde jsem rozuměl pouze třetině zadání, jsem i tak byl schopen eliminovat špatné odpovědi. Být nejlepší v testu, u něhož neznáte víc jak polovinu informací, může znít jako bláznovství. Ne pro holistické studenty.

Rozčleněné učení je v podstatě cvičení o ničem. Podobné by bylo, kdyby uživatelé internetu nevytvářeli žádné hyperlinky. Abyste našli jakoukoli informaci, museli byste zkoušet zadávat jednotlivé adresy a doufat, že na hledanou informaci prostě narazíte. Pro ty, kdo studují tímto způsobem, je to jako vytvářet tisíce domén odkazujících na stejnou informaci, takže budou mít větší šanci na ni natrefit, až ji budou hledat.

Velmi málo lidí se učí čistě pomocí rozčleněného učení. Pro většinu lidí platí, že do určité míry zvládají pracovat holisticky pomocí informačních sítí. Problém je, že jejich sítě nejsou vzájemně dostatečně propojené. Každý předmět má svoji vlastní síť a každý kousek informace má jen jednu možná dvě asociace. Je to jako brouzdat internetem, kdy každá stránka, kterou navštívíte, má maximálně jeden nebo dva odkazy směřující někam dál. Dá se to, ale rozhodně to není zrovna nejefektivnější.

Abychom pochopili, proč rozčleněné učení pracující stejným systémem jako počítač se složkami na harddisku není nejefektivnější, stačí se podívat na strukturu mozku. Ten je sám o sobě neuronovou sítí. Tím, že vytvoříte stovky asociací mezi jednotlivými myšlenkami, budete moci nalézt vámi požadovanou informaci nezávisle na místě, odkud ji začnete hledat.

Využijte potenciál svého mozku naplno

Chápat koncept holistického učení je jedna věc, druhá je pak jeho využití v praxi. Já sám se učím prakticky kompletně holisticky již dlouhou dobu, takže moje síť je velmi hustě propojená. Pokud na tom ta vaše není tak dobře, nemusíte zoufat. Nejlepší způsob, jak si zlepšit svou schopnost učit se, je prostě začít procvičovat.

Tady je několik návrhů jak lépe propojit svou síť:

1)
Ptejte se

Když se učíte něco nového, vytváříte asociace jenom tím, že sami sobě pokládáte otázky. Jak se daná informace vztahuje k probírané látce? Jak se vztahuje k ostatním věcem, které jsem se už naučil? Jaký je vztah informace k ostatním předmětům, příběhům, které jsem slyšel, a k mým vlastním pozorováním?

2)
Vizualizujte a kreslete diagramy

Jedním z nejlepších způsobů jak proniknout do holistického učení je kreslit si diagramy, které propojují naučené informace. Lepší než dělat si poznámky o přednáškách je nakreslit si, jak nové informace navazují na to, co už známe. Až v tom budete dobří, zvládnete si vizualizovat diagram i bez předchozího kreslení. Na začátku ale kreslete, ať v tom získáte praxi.

Když se snažím pochopit ekonomii, často mi pomůže představit si vztahy mezi jednotlivými faktory. Vnímám tok peněz, HDP a cenové hladiny v jedné struktuře, která kombinuje jednotlivé prvky dohromady.

3)
Používejte metafory

Všechno, co se učíte, převádějte do metafor, kterým rozumíte a které pro vás něco znamenají. Když jsem četl Vladaře od Niccola Machiavelliho, představoval jsem si jeho poznatky o státnictví a válečnictví na příkladech z obchodu a sociálních vztahů, pro mě již dobře známých oblastech.

4)
Prociťujte

Jednou z technik, se kterou jsem experimentoval v rámci zlepšení svého holistického učení, je prociťování myšlenek. Tato technika je poněkud náročnější na vysvětlení. Základní princip spočívá ve spojení si dané myšlenky s pocitem namísto nějakého obrazu nebo metafory. Učím se hlavně vizuálně, takže jsem tuhle techniku shledal neefektivní pro větší objemy dat, ale opravdu mi pomohla v případech, kdy bylo těžké pro data najít jiný druh asociace.

Okresky a superdálnice

Efektivní síť by měla mít hustě propojené myšlenky na podobné téma, ale zároveň by od nich měly existovat i spojení do úplně jiných oblastí. Rád o tom přemýšlím jako o porovnání okresek a superdálnic. Potřebujete hodně levných obyčejných cest na propojení oblastí ležících kousek od sebe a pak několik opravdu kvalitních dálnic propojujících vzdálená města.

Když jsem studoval historii, pomocí okresek jsem spojoval jednotlivé aspekty určitého období a kultury. Spojit například umělecké výdobytky dynastie Song s jejich politickou situací. Superdálnici vytvoříte tak, že porovnáte Čínu za vlády dynastie Song s tehdejší Indií nebo se současnou politickou situací ve Spojených Státech.

Někdo spoléhá hlavně na okresky a zapomíná stavět dálnice. Takoví studenti často dokáží porozumět věcem v rámci kontextu předmětu, ale nedokáží toto pochopení přenést i mimo něj. Hamlet je pro mě jedním z nejoblíbenějších literárních děl právě proto, že ve třídě, kde jsem se o něm dozvěděl, si učitel dal práci s tím,aby nám pomohl vybudovat vlastní superdálnice. Diskutovali jsme o tom, jak se různé aspekty Hamletova příběhu vztahují k našim vlastním životům, politice a mnoha dalším tématům. Díky tomu si z této divadelní hry pamatuji více než prakticky z kteréhokoli jiného literárního díla, které jsem měl možnost číst.

Závěr studia

Učení se na zkoušku by mělo být jako protažení před závodem. Už není čas na to dostat se do formy. Není to tak, že bych se na zkoušky neučil vůbec. Učím se, ale s jiným cílem než ostatní. Cílem mého studia je zajistit, aby byla moje síť pružná a snadno použitelná. Je to spíš rychlá rekapitulace než celonoční drcení se.

Někteří z vás mohou po přečtení tohoto článku získat pocit, že kreslení diagramů a hluboké přemýšlení nad metaforami za účelem procvičení holistického učení je zbytečně časově náročné. Podle mě je opak pravdou. Tyto techniky mi ušetřily spoustu času a umožnily, aby mi učení zabralo jen malou část mého dne. Procvičujte holistické učení a třeba najednou zjistíte, že trávíte míň času biflováním a přitom se toho i víc skutečně naučíte.

Překlad článku Scotta Younga: How to ace your finals without studying

Přeložil: Michal Schmalz

15 věcí o životě po vysoké škole, o kterých vám váš řečník na promoci neřekne

Shromažďování se na univerzitním fotbalovém stadionu, plavání v moři absolventských talárů a snaha udržet střapce pryč z očí. Budoucí absolventi zažívají návaly rozpolcených emocí: nadšení, že poslední kolo závěrečných zkoušek je oficiálně u konce. Smutek nad pravděpodobností, že tohle je zřejmě naposledy, kdy budou mít všechny své nejlepší kamarády na jednom místě. Děs z neznámé reality světa dospělých, který doslova číhá za rohem.

Společně soustředěně naslouchají zahajovacímu řečníkovi stojícímu za pultíkem, hledajíce kousek naděje, nasměrování a inspirace. Avšak častokrát jejich vzletná prohlášení nemusí nové absolventy nutně připravit k tomu, aby je provedla světem dospělých, jemuž budou brzy čelit.

Photo Credit: Nuwandalice via Compfight cc

Zde je 15 důležitých věcí o životě po vysoké škole, o kterých od svého řečníka na promoci pravděpodobně neuslyšíte.

Váš život nejspíš nepůjde podle plánu, a to je v pořádku.

Spíš na pár měsíců (nebo let) skončíte na gauči u svých rodičů, než že přímo skočíte do své vysněné práce nebo se přestěhujete do nového vzrušujícího města. Třeba v té vysněné práci přistanete, avšak zjistíte, že vůbec není taková, jakou jste si ji představovali. Zhluboka se nadechněte a důvěřujte tomu, jakkoli to zní jako klišé, že všechno se děje z nějakého důvodu. Váš plán se může a měl by se měnit s tím, jak rostete. Zjistíte, že věci se obecně nakonec vyvedou tím nejlepším způsobem. Jak jednou řekl Dalajláma: „Nedostat to, co chceme, je někdy skvělý zásah štěstí.“

Budete se cítit ztracení, zmatení a osamocení, ale tyto pocity vám pomohou lépe poznat sebe sama.

Photo Credit: Thomas Hawk via Compfight cc

Kvůli zanechání svých přátel a rodiny za sebou a vyplutí na post absolventskou sólovou dráhu se můžete cítit neuvěřitelně osamoceně. Dokonce sami sebe možná přistihnete při zvažování úplně každého rozhodnutí, jemuž čelíte. Zástupce šéfredaktora New Voices Magazine Simi Lichtman tuto reakci vysvětluje jako součást nechvalně známé krize pětadvacátníků. „Když jste po celé roky vedeni k přípravě na vstup do reálného světa, skutečný svět vás zklame,“ říká. „Nikoli proto, že by vaše očekávání nebyla naplněna, nebo že by vám byl svět představen zkresleně, ale proto, že najednou není nic, na co by se ještě dalo připravovat. Je konec s těšením se. Teď už se jen můžete dívat dolů.“

Teď je čas podívat se hluboko do svého nitra, zjistit, co chcete od života, a začít to hledat.

Úspěch je víc než peníze a moc.

Photo Credit: Alex E. Proimos via Compfight cc

Jak si začnete budovat svou budoucnost, uvědomíte si, že nejlepší životní vzpomínky se nebudou točit kolem počtu hodin strávených v práci. Poznání sebe sama, obklopování se blízkými lidmi, poučení se z životních zkušeností a dávání nazpět ostatním – tohle budou ty momenty, které vám v konečném důsledku přinesou chvalořečení. Nikoli název dosažené pracovní pozice či velikost platu…

Vaše známky nejsou tak důležité, jak si myslíte, že jsou.

Navzdory tomu, co říkají profesoři, poradci a rodiče, známky, které v průběhu svých let na vysoké škole dostanete, neurčují úroveň úspěchu, jehož jste schopni v budoucnosti dosáhnout. Bezpočet zaměstnavatelů se mnohem více zajímá o vaše zkušenosti – a to jak profesionální, tak i osobní – a vlastnosti, jimiž jim můžete přispět. Nakonec to bude vaše nadšení a pracovní morálka, které vás poženou dopředu, ne čísla na přepisu vysvědčení. Cameron Diaz i Jon Stewart patřili mezi bídné studenty, ale to je neodradilo od úspěšných kariér bavičů a spisovatelů.

Váš obor neomezuje vaši kariérní cestu.

Photo Credit: AlicePopkorn via Compfight cc

Pokud najdete svou vášeň až po skončení vysoké školy, nestrachujte se – na prozkoumávání je stále dost času. A pokud se tak rozhodnete, tak i na vybudování kariéry právě kolem té vášně. Pokračování studia na vyšších stupních, nezávislé vzdělávání a objevování různých prací patří mezi jen některé z mnoha způsobů, jak se můžete ponořit do svých zájmů a najít pro ně místo ve vašem post absolventském životě. Michael Lewis získal bakalářský titul v oboru dějin umění a magisterský titul v oboru ekonomie, než zcela opustil svou kariéru prodavače dluhopisů, aby se stal finančním novinářem. Nakonec si svá omezení určujete jen vy sami.

Nikdy si nebudete víc připadat, že věci současně máte i nemáte pod kontrolou.

Roky po vysoké škole budou ve vašem životě bezpochyby patřit mezi jedny z těch nejvíce stresujících. A to prostě proto, že znamenají čas přechodu. Úzkost plynoucí z nevědomosti, kde budete za týden, šest měsíců nebo rok od této chvíle, ve vás mohou přinutit cítit se, že máte daleko více otázek než odpovědí. Šéfredaktorce časopisu HuffPost Women Emma Gray, která sebe sama popisuje jako od přírody vystresovanou osobu, připadal tento čas změny a přechodu obzvláště obtížný. Nicméně dala si čas „jen dýchat“, poznala, že nějaký stres je vlastně pozitivní, připustila, že asi nikdy nebude mít úplně nad vším kontrolu, a to jí pomohlo nalézt vlastní zen ve chvíli, kdy to nejvíce potřebovala.

Přestože zase po čtyřech letech zažijete největší časovou konzistenci, bude se vám vyvážení časového rozvrhu zdát mnohem těžší.

Photo Credit: kroszk@ via Compfight cc

Když se podíváte zpět na poslední rok školy, asi byly momenty, kdy jste si mysleli, že život po škole bude jednodušší už jen kvůli své rutině a konzistenci. Práce od 9 ráno do 5 odpoledne, žádné domácí úkoly psané po nocích a víkendy naplněné legrací, kdy si budete moct dělat cokoli si budete přát. Nicméně vyvažování vaší „práce skutečné osoby“ s pochůzkami, domácími pracemi, spánkem, cvičením, přáteli a tolik potřebným časem nicnedělání bude pravděpodobně nejnáročnější výzva, jíž budete čelit. „Můžete říci, že pracovat každý den stejnou pracovní dobu je „rutina“, ale ve srovnání s rutinou, kterou jsem měla ve škole, to není nic,“ řekla HuffPost bloggerka Samantha Mattová. „Každý den je všechno jinak. Život před vás nepřestává házet zatáčky.“

Vaše skupina přátel se – stejně jako vy – bude vyvíjet. Přijměte tu změnu.

Photo Credit: Jirka Matousek via Compfight cc

I když bolí pustit přátelství, které jste si užívali od nastěhování do prváckých kolejí, přátelství, která stojí za to zachovat, jsou ta, která přežijí běh na dlouhou trať. A to díky úsilí obou zúčastněných stran. Sahaj Kohli, zakladatel blogu A Quarter Life Crisis (Krize pětadvacátníků, pozn. překl) varuje: „Přátelství je obousměrná ulice. Pokud s vámi někdo nezachází tak, jak si zasloužíte/přejete, nebojte se nechat ho jít. To, že jste doposud do někoho investovali spoustu času, je strašný důvod pro zachovávání toxického vztahu.“

Vaše zájmy se budou i nadále měnit. Umožněte to.

Photo Credit: Pensiero via Compfight cc

Neříkejte „ne“ zkoušení nových věcí kvůli strachu z neznáma. Ať už se jedná o osamělé tříměsíční cestování, stěhování se na druhý konec země, nebo nastoupení na zcela novou kariéru, vycházení vstříc rizikům vás v životě donutí dívat se hluboko do svého nitra a dozvědět se o sobě více, než by vás kdy mohl naučit kdokoli jiný. Stačí naslouchat svému vnitřnímu kompasu a sledovat témata, aktivity a vztahy, jež vás zajímají nejvíce.

Budete nuceni dospět, ale někdy je důležité jednat jako dítě.

Děti mají ohromující schopnost pozastavit se a přemýšlet o tom, jak se rozhodnou reagovat na něco neočekávaného, či dokonce nepříjemného. Když například nějaké dítě upadne, zastaví se, aby posoudilo své vlastní pocity a reakce lidí kolem nich a až poté propukne v pláč. Napojení se na mladší verzi sebe sama a upamatování se na potřebu dát si pauzu, když se něco stane, a až pak rozhodnout, jak na to chcete zareagovat, vás v životě dostane daleko. A samozřejmě, udržení některých z vašich dětských rysů, jako jsou smysl pro údiv a hru, vám v často stresujícím světě dospělých dobře poslouží.

Budete si cenit maličkostí.

Photo Credit: Linh H. Nguyen via Compfight cc

Jak budete postupovat svými dvacátými roky, přijdete na to, že to nejsou vzrušující chvíle, které vám v životě přinášejí štěstí. I když vám mohou náhlá zamilování a improvizované silniční výlety přinést spravedlivý díl příjemných pocitů, pěkný šálek kávy nebo první jarní den vám na tvář může usadit stejně zářivý úsměv na tváři.

„Nastanou dny, kdy se vzbudíte a budete cítit nový nával energie a jasného smyslu života,“ píše ve svém blogu HuffPost College syracuská absolventka Carine Umuhumuza. „Moje rada? Těchto dní se přidržujte a danou energii si šetřete tak dlouho, jak jen můžete.“

Se sociálními médii budete rozvíjet vztah lásky a nenávisti

A to jste si mysleli, že sociální média potřebujete během vysoké školy. Jestli se ocitnete geograficky odděleni od svých přátel a rodiny, až po absolvování školy roztáhnete svá křídla, je pravděpodobné, že se budete spoléhat na Facebook, Twitter, Instagram a Snapchat více než kdy předtím, abyste udrželi ono připojení přinášející pocit: „je to jako když stojíš vedle mě!“ Bohužel vás toto spojení může vytrhávat z přítomného okamžiku a dávat vám pocit svázanosti s počítačem nebo smartphonem a neschopnosti se odpojit. Může rušit váš spánek a bránit vám ve vytváření nových přátelství v novém životě. Snižte svůj pocit osamocení voláním nebo přímo psaním lidem, na nichž vám záleží nejvíce. Pak své sociální sítě nechte usnout na vedlejší koleji – i kdyby jen na pár hodin. Nastavení limitu na to, kolik času každý den strávíte na sociálních médiích, a odpojení každý večer vám pomůže vyvážit spojení s ostatními i svým vnitřním já.

Některé z vašich nejtěžších dnů leží před vámi…

Photo Credit: cesarastudillo via Compfight cc

… Ale také některé z těch nejšťastnějších.

Možná to vypadá, že odsud půjde život jen z kopce, avšak nový výzkum ukazuje, že lidé mají tendenci být šťastnější s přibývajícím věkem. Takže se z tohoto okamžiku těšte a uchovejte si své povzbuzení pro všechny zkušenosti, které mají teprve přijít.

Strávíte zbytek svého života tím, že se budete snažit přijít na to, jak ho budete chtít trávit. A tak by to mělo být.

Život je neustálá změna a vývoj. Člověk nikdy neví, co přesně chce, dokud to nenajde. A jakmile se tohle stane, bude na cestě za hledáním další věci, která ho bude inspirovat, motivovat a naplňovat. Netrapte se tím. Neuspěchejte to. Prostě to žijte.

Z anglického originálu 15 Things Your Commencement Speaker Won’t Tell You About Life After College přeložila Veronika Portešová.

24 lídrů předává čerstvým absolventům své nejlepší rady

Pracovní prostředí, do něhož se nyní absolventi dostávají, se nejeví příliš slibně. Studenti se bojí vstupu na pracovní trh, který je nepotřebuje, a toho, že ztratí zásadní léta své kariéry.

Skvělé rady jsou potřeba více než kdy dříve. Ve své poslední „Influencers series“ se LinkedIn ptal více než 70 profesionálů z žebříčku Fortune 500, CEOs a mediálních ikon, co potřebují absolventi roku 2013, aby uspěli.

Někteří zde sdílí své zahajovací proslovy, zatímco ostatní uveřejňují myšlenky, které by si přáli znát předtím, než začali se svou vlastní kariérou.

Vysvětlují, jak vybudovat vlastní společnost nebo jak překonat konstantní odmítání zaměstnavateli, protože si tím sami prošli a jednoznačně uspěli.

Jim Kim, prezident Světové banky

„Jsem si jistý, že většina z vás se obává, co budoucnost přinese. Chci vám dnes jenom říct, že vaše budoucnost je nejenom nejistá, ale s velkou pravděpodobností je daleko nejistější, než si myslíte.

Nejistota znamená, že nic není předem stanoveno. Nejistota znamená, že budoucnost můžete tvarovat – pomocí síly vůle, intelektu a soucitu. Nejistota je svoboda. Tu svobodu využijte a vzleťte na jejích křídlech. A ujistěte se, že po cestě doplníte energii hroznovým cukrem.“

Část zahajovacího proslovu proneseného na Northeastern University v Bostonu v květnu 2013.

Zdroj: LinkedIn, Photo Credit: World Bank Photo Collection via Compfight cc

Richard Branson, zakladatel Virgin Group

„Nejlepší rada, kterou mohu dát kterémukoliv absolventovi, je věnovat čas tomu, do čeho je zapálený. Jestliže byl váš titul zaměřený na určitou oblast, nedopusťte, aby to byl důvod, proč se nevydat jiným směrem. Jestliže vám vysoká škola nevyhovovala, nenechte se tím odradit.

Můžete se rozhodnout dát si pauzu a zvážit své možnosti. Já bych vás pobídl k cestování; získejte nové zážitky a čerpejte z nich, až přijde na rozhodnutí, která budou utvářet vaši budoucnost. Množství obchodních nápadů, které lidi získají při cestování, je ohromné.“

Zdroj: LinkedIn, Photo Credit: Edgar Neo via Compfight cc

Arianna Huffington, prezidentka a šéfredaktorka v Huffington Post Media Group

„Od zahajovacích řečníků se obvykle očekává, že řeknou absolventům, jak se dostat ven a vylézt na žebřík úspěchu, ale já po vás místo toho chci, abyste předefinovali úspěch. Protože svět, do něhož míříte, to nezbytně potřebuje. To, k čemu vás pobízím, není jenom obsadit místo na vrcholku světa, ale změnit ho.

Je čas na vytvoření třetího měřítka – nad penězi a mocí – tedy takového, který by byl založen na pohodě, moudrosti, schopnosti se zajímat a vracet. Peníze a moc jsou jen dvounohá stolička – můžete na nich chvíli balancovat, ale nakonec spadnete. A čím dál více lidí, velice úspěšných lidí padá. Úspěch, jak jsme si ho definovali, už není udržitelný. Není udržitelný ani pro lidské bytosti, ani pro společnosti.“

Část zahajovacího proslovu proneseného na Smith College v květnu 2013.

Zdroj: LinkedIn, Photo Credit: Communitech Photos via Compfight cc

Jeff Immelt, předseda a generální ředitel GE

„Úspěšní v 21. století budou ti, kteří se dokáží dostat před trendy, rychle se pohybovat, inovovat a spolupracovat na vytváření výsledků. Naše schopnost přispět století, ve kterém žijeme, bude spočívat pouze na naší ochotě a schopnosti dělat pět věcí: měnit, učit se, riskovat, přetrvávat a vést. Nemůžeme čekat, až se ekonomika ustálí. Nemůžeme čekat na dobu, kdy bude větší jistota. Dříve stačilo ovládnutí okamžiku, dnes si musíte vytvořit vlastní budoucnost. A to znamená změnu.“

Část zahajovacího proslovu proneseného na University of Connecticut’s Graduate School v květnu 2013.

Zdroj: LinkedIn

Jacki Zahner, generální ředitelka Women Moving Millions

„Ať si zvolíte jakoukoliv kariéru či jakékoliv množství zodpovědnosti, zavažte se a naučte se všechno, co potřebujete, abyste dělali svou práci skvěle. Pokud máte příležitost skočit do něčeho většího, skočte. Předtím, než to uděláte, si zjistěte, kdo bude váš šéf, a ujistěte se, že bude nakloněn vašemu budoucímu rozvoji. Buďte v kontaktu se svými hodnotami a řiďte se jimi ve své práci.

A konečně, buďte přemýšliví a sebevědomí, to vás dovede ke kariéře, o kterou jste měli usilovat, ať už je to cokoliv. Do toho všeho přidejte špetku superhrdinství: což znamená starat se a pečovat o druhé. Udržujte si co nejvyšší možný standard. Když to budete dodržovat, slibuji vám, že úspěch bude nevyhnutelný.“

Zdroj: LinkedIn

Scott Belsky, spoluzakladatel a vedoucí Behance, VP products – Společenství Adobe

„Jsme posedlí přítomným časem. Chceme informace v reálném čase – všechno do minuty – jen proto, že můžeme… Tím se neustále ladíme na vlnu událostí, které se dějí ostatním, a jsme si stále méně vědomi toho, co se děje nám.

Zajdu-li do krajnosti, řekl bych, že ztráta přítomnosti je v současnosti, když přijde na život, o nějž usilujeme, naší největší překážkou. Ale na druhou stranu zvládnutí této výzvy 21. století může být ta nejdůležitější věc. Vaše největší příležitost k osobnímu a profesnímu úspěchu bude schopnost vytěžit co nejvíce z přítomnosti – z okamžiku tady a teď – uprostřed světa neustálých spojení a zdrcujícího množství podnětů.“

Zdroj: LinkedIn

Esther Dyson, předseda v HICCup

„Vždy jsem se snažil přijímat neplacené práce. Po jedné takové ve Forbesu jsem strávil pět let učením se vstupů a výstupů Wall Street jako analytik cenných papírů. Když jsem měl pocit, že už jsem obchodování porozuměl, odešel jsem. Pro mě byly daleko zajímavější společnosti než pohyby jejich akcií. I přes nižší plat jsem se připojil k Benu Rosenovi, také bývalému analytikovi z Wall Street, který vedl zpravodaj a pořádal konference zaměřené na rozvíjející se trh s osobními počítači.

Pokud uvažujete o své vlastní kariéře, nepřemýšlejte tolik o tom, co chcete dělat, ale spíše o tom, co se můžete naučit. Například jsem měl na výběr mezi prací v knihovně Merrill Lynch a vedením jednočlenného (což znamená mě samotného) výzkumného oddělení v New Court Securities. Z toho plyne ponaučení: vždy si vybírejte více zodpovědnosti v menší firmě, než méně zodpovědnosti ve firmě větší. Budete dělat více a také se více naučíte… A pokud firma poroste, můžete s ní vyrůst i vy.“

Zdroj: LinkedIn

Emily Chang, moderátorka televizní show Bloomberg West

„Zní to samozřejmě, ale moje rada zní: Neusilujte o kariéru, protože si myslíte, že byste měli, nebo proto, že si myslíte, že zbohatnete. To by pouze znamenalo, že budete mít méně času najít po cestě to, co byste mohli opravdu milovat. Místo dělání toho, co si myslíte, že byste měli, si sestavte plán A z toho, co opravdu dělat chcete.

Pokud to nebude fungovat, můžete se vždy přesunout k plánu B. Avšak budete-li mít dostatečné štěstí, abyste našli něco, co milujete, je pravděpodobné, že v tom budete dobří, že tím budete vydělávat peníze. To pak povede k novým a vzrušujícím příležitostem a vy budete s největší pravděpodobností šťastnější. Podstupte velké riziko nyní. Věřte si a jděte do toho teď. S postupem času je to jen těžší.“

Zdroj: LinkdeIn

Guy Kawasaki, poradce v Motorola Mobility

1.
Usilujte o trvalé štěstí, nikoli o chvilkovou radost. Usilování o štěstí, ne o radost, se za pár let promítne do jedné věci: studia toho, co milujete, přestože se to nemusí vždy zamlouvat vašim rodičům.

2.
Zpochybněte známé a přijměte neznámé. Jedna z největších chyb, kterou můžete v životě udělat, je přijmout známé a bránit se neznámému. Měli byste vlastně udělat pravý opak: zpochybnit známé a chopit se neznámého.

3.
Nevstupujte do manželství příliš brzo. Neznám nikoho, kdo se oženil příliš pozdě, ale znám mnoho lidí, co se oženili příliš brzy. Když se rozhodnete vstoupit do manželství, myslete jen na to, že tu osobu musíte přijmout takovou, jaká je nyní.

4.
Hrajte, abyste vítězili, a vítězte, abyste hráli. Když neuspějete, je možné, že selžete také u těžkých úkolů. Selhání způsobuje, že ostatní ohledně vaší osoby snižují svá očekávání. Závažnost tohoto problému záleží na tom, o co se pokoušíte.

Část maturitního projevu proneseného na Palo Alto High School, 11. června 1995.

Zdroj: LinkedIn, Photo Credit: deneyterrio via Compfight cc

Geoff Yang, člen rady v Taste Made

„Život je krátký. Než se pustíte do jeho pokračování, vezměte v úvahu, jak by měl vypadat a co byste chtěli dokázat. Na chvíli místo přemýšlení o promoci, začátku kariéry a posouvání se ke zbytku svého života předstírejte, že už jste na jeho konci.

Napište svůj oslavný příběh už teď. Představte si, jak chcete, aby si vás pamatovala rodina, přátelé a kolegové. Tím se nechte formovat.“

Zdroj: LinkedIn

Wendy Kopp, zakladatelka Teach For America

„Dnes bych se chtěla pokusit odstranit trochu tlaku odhalením několika mýtů, které jsem objevila a tolikrát o nich slyšela. Jsem si naprosto jistá, že pokud začnete nyní a budete ignorovat všechna nepravdivá tvrzení, neexistuje problém, který byste nemohli vyřešit:

1.
První mýtus zní: změna světa je o vymýšlení nových nápadů. Larry Page a Sergey Brin se nerozhodli udělat revoluční web. Byli to jenom absolventi Stanfordu, kteří se snažili přijít na to, jak zlepšit online vyhledávání v knihovnách. Takže pokud se svým začátkem čekáte na váš moment heuréky, přestaňte. Nebo budete čekat hodně dlouho.

2.
Mýtus číslo dvě zní: pokud chci mít dopad, musím být první. Náš svět opravdu potřebuje více lidí, co následují ostatní.

3.
Poslední mýtus o změně světa zní: je lepší počkat, než budu mít více zkušeností. Svět vás potřebuje předtím, než přestanete klást naivní dotazy, a zatímco vy si dáváte čas na pochopení skutečné povahy komplexních problémů, my jim čelíme. Neodkládejte svou touhu po změně světa. Začněte hned.“

Část zahajovacího proslovu proneseného na Boston University, 19. května, 2013

Zdroj: LinkedIn

John Batelle, zakladatel a výkonný ředitel Federated Media Publishing

„Moje rada, jestli vám nějakou můžu dát, je jednoduchá: Držte se pocitu, který máte zrovna nyní. Očišťujte jej a opakujte ho tak často, jak můžete. Zvykněte si na něj, ale neberte ho jako samozřejmost – tak se vyvíjí svět. Pokud se každých pár let nevrhnete do dalšího projektu, startupu nebo nové výzvy ve větší společnosti, tak si vlastně neprocvičujete dovednosti, které jste všichni tak zřetelně ukázali na svých magisterských projektech.

Svět potřebuje více projektů jako je ten váš, je připraven je financovat, přijmout je a znovu a znovu vás inspirovat k jejich tvorbě.“

Zdroj: LinkedIn

Joel Peterson, předseda JetBlue Airways

„Jakmile opustíte svět kolejního života, přednášek a závěrečných zkoušek, věci se stanou o dost těžšími – a to rychle. Za univerzitními úhledně nakreslenými hranicemi si zvyknete na zápasení s mnohými druhy nesouhlasu, paradoxu a duality.

Tady je pár nápadů, které by vám mohly pomoci chopit se nepřátelských sil a důvěrně vás navigovat do další fáze vaší cesty.

1.
Nastavení cílů je zásadní; jejich ignorování je klíč. Nedělejte nic, na čem záleží, aniž byste si nejdříve stanovili cíl.

2.
Ovládněte pravidla; umějte je porušovat. Znejte detaily – kosmické a kvantové – o tom, jak váš obchod či obor funguje. Tato znalost vám umožní zpozorovat nejzářivější slabiny starého modelu, takže se budete moci stát osobou, která vytvoří nový.

3.
Stoupejte a „bombardujte“. Hbitost v pohybu z velkého do malého a zpět vám dovolí zůstat flexibilní a udržet strategii v jedné linii s taktikou.

4.
Buďte štědří a zaujatí svou vlastní cestou. Držte svůj zájem dlouhodobě na prvním místě a pokuste se odpustit ostatním, kteří jsou více zaujatí tím, co mohou získat hned.

5.
Věřte a očekávejte zradu. Pokud se nikdy nespálíte, možná nezapalujete dostatečné množství ohňů.

Zdroj: LinkedIn

Maria Shriver, autorka a aktivistka

„Jako by to, co děláme zrovna v tento okamžik, vůbec neexistovalo. Každý je zaměřený na budoucnost. Všichni spěchají, aby už byli u další věci. Já jsem v tomto modelu byla chycená opravdu dlouho, takže jsem si nikdy nemohla užívat, co jsem právě dělala. Vždy jsem si dělala starosti, co budu dělat dál.“

Část zahajovací řeči pronesené 11. května 2013 na University of Southern California’s Annenberg School.

Zdroj: LinkedIn

Michael Fertik, vlastník a výkonný ředitel Reputation.com

„Zakládání společnosti je těžké a pokaždé zahrnuje potíže a selhání. Všechny nové společnosti – technologické start-upy, restaurace, železářství – jsou po určitou dobu v neustálém riskantním stádiu. To je důvod, proč je tento průsečík odborných znalostí a nadšení nezbytný pro chod vašeho nového podniku; když jde do tuhého, je to šťáva, která je potřeba, abyste vstali a pokračovali.

Pamatujte, když to začne jít ztěžka – a to začne – budete potřebovat každou unci síly navíc, abyste byli schopni ráno vstát a využít svůj den.“

Zdroj: LinkedIn, Photo Credit: World Economic Forum via Compfight cc

Charlene Li, zakládající partner v Altimeter Group

„Silicon Valley je naplněné lidmi, kteří zpochybňují autority – to je základem toho, čemu říkáme myšlení „hackera“, kdy jste plně oddáni nalézání lepšího řešení týkajícího se v podstatě čehokoliv. Ale my v Silicon Valley nejen inovujeme – to je příliš bezpečné a otevřené, příliš pomalé.

Místo toho nejdříve vyrušujeme a pozorujeme celé ekosystémy. Zpochybnit autoritu je sen o lepší budoucnosti a já jsem ráda, že si lidé v technologiích ke zpochybnění vybírají autority opravdu velké.“

Zdroj: LinkedIn

Dan Sanker, prezident a výkonný ředitel Case Stack Inc.

„Jestli opravdu chcete být jedním z těch, kteří jsou ‚čímkoli jen chcete být,‘ nestačí jen dělat, co máte rádi. Na světě je spousta talentovaných lidí. Ti co uspějí, budou multifunkční, spolupracující, motivovaní a neustále zvědaví.

Existuje mnoho způsobů, jak v tomto životě měřit úspěch. Považuji však za samozřejmé, že byste chtěli a měli zanechat svět lepší místem, než jak jste ho našli. Jinak byste neměli promovat na žádné univerzitě.

Ale vím, že většina z vás absolventů má během svého promočního dne v hlavě zejména praktické stránky své kariéry a financování. Na toto téma bych řekl: pracujte tvrdě. Navíc pochybuji, že by lidé umístění na nejvyšších místech seznamů příjmů trávili svůj čas listováním knih: ‚Čtyřhodinový pracovní týden‘ nebo ‚Opravdu rychlé peníze.’“

Zdroj: LinkedIn

Justin Rosenstein, spoluzakladatel společnosti Asana

„Jelikož jsem si prošel téměř všemi fázemi osobního rozvoje a studoval povahu člověka jako sociální bytosti, uvědomil jsem si, že paradoxně právě rozdáváním se dosahujeme hlubokého uspokojení a radosti. Nemám tím na mysli rozdávat se celý den a po celou dobu. Má to dvě fáze: nádech a výdech. Zhruba polovinu života jsem byl hedonista a druhou polovinu jsem strávil vracením všeho zpět. Snažím se dělat všechno, co je v mých silách, abych pomohl šířit lásku ve světě a pokusil se snížit utrpení, vytvářel radost a objevoval vědomí, a to ve spolupráci se všemi vnímavými bytostmi.

Podívejte se na všechny možné způsoby, kterými byste mohli, pokud byste měli velmi cílevědomou vizi, pracovat s týmem lidí nebo alespoň sami na sobě, abyste měli různé nástroje, techniky a taktiky, které vám umožní pracovat výkonněji a efektivněji a pomohou vám dosáhnout těchto vizí.“

Zdroj: LinkedIn

John Steinberg, prezident a provozní ředitel BuzzFeed

„Jediná profesní rada, kterou jsem dostal a ukázala se být užitečná, byla o zacházení s lidmi, jejich fungování a chování. Vlastně mi ji nikdo nedal ve formě rady – jen jsem to vypozoroval u svých mentorů.

Například jsem se naučil, že pokud jednou stanovím nabídku nebo cenu, musím ji dodržet nehledě na to, jestli jsem změnil názor. Mé slovo je můj závazek. Naučil jsem se, že bez vlastní reputace nemáte v podnikání v podstatě nic.Navíc musíte být k lidem upřímný a bezprostřední, i když je vám to nepříjemné. Později jsem to slyšel popisovat Billa Campbella jako ‚milé a přímé‘ chování. Mám seznam podobných věcí, které jsem se naučil od svých mentorů. Jsem jim navždy zavázán.“

Zdroj: LinkedIn, Photo Credit: jurvetson via Compfight cc

T. Boone Pickens, zakladatel a výkonný ředitel BP Capital a TBP Investments Management

„Když byl můj vnuk, Alexander Cordia, studentem ročníku 2007, tak jsem zrovna pronášel zahajovací proslov absolventskému ročníku v St. Stephen’s a St. Agnes School v Alexandrii ve Virginii. ‚Než půjdeme na oběd, chci vám navrhnout tvrdou a provokativní nabídku,‘ řekl jsem. ‚Doufám, že si uvědomujete, jaký máte nyní život, máte nejlepší pozici z rodiny. Vyměnil bych za ni vše, co mám.’

Své letadlo Gulfstream. Svůj ranč o rozloze 68 000 arů. Rád bych vše dal komukoliv z vás za to, abych mohl sedět tam, kde vy teď. Má to však jeden háček – pokud tento obchod uzavřeme, budete mít 79 let a mně bude opět 18.

Nakonec nabídku nikdo nepřijal. Všichni si uvědomili, že žádné bohatství je nemůže přesvědčit, aby si vyměnili místo s mužem, kterému za chvíli bude 80 let. Pravda je, že to byl špatný obchod… pro ně. Já bych za další pokus v 18 letech vyměnil vše.“

Zdroj: LinkedIn, Photo Credit: jurvetson via Compfight cc

Adam Lashinsky, vedoucí editor ve Fortune Magazine

„Když čtete profesní životopisy úspěšných lidí, mějte na paměti, že jsou napsány tak, aby vás oklamaly. Když přemítáte o jednom triumfu za druhým, můžete si myslet, že jeden úspěch jednoduše přešel v další. Život takhle nefunguje. Skoro pokaždé to jsou tři kroky vpřed a jeden zpátky – pokud máte štěstí. Nenechte se tím odradit.

Buďte informovaní. Můj první šéf mi poradil, abych nechodil do práce bez toho, aniž bych si přečetl The Washington Post. Byla to dobrá rada. Vystupte ze své komfortní zóny. ‚Jste mladí pouze jednou‘ je pravdivějším tvrzením než ‚mládí je vyplýtváno na mladých.‘ Neplýtvejte jím! Dělejte věci, které nebudete mít příležitost dělat, až budete starší, usedlejší a budete mít více zodpovědnosti, než si nyní dokážete představit.“

Zdroj: LinkedIn

Craig Newmark, zakladatel společnosti Craiglist

„Pokud můžete, držte se malých firem, které nemají více než 150 zaměstnanců. Při této velikosti existuje silná tendence pracovníků usilovat o povýšení než si pouze udělat svou práci.

Existují výjimky jako Google, kde tvrdě pracují na vytváření nového druhu kultury velké společnosti, ale to je opravdu jen výjimka. Velká nebo malá firma, všude máte za svou kariéru zodpovědnost – velkou část toho určuje, jak jste vnímáni. Opravdu máte osobní značku a v malé míře jste i mediální věc. To znamená hodně práce na Facebooku, Twitteru a mezinárodních sociálních sítích. Váš šéf by vám mohl pomoci, nebo také ne.“

Zdroj: LinkedIn, Photo Credit: TechPolicy via Compfight cc

Ilya Pozin, zakladatel společnosti Ciplex

„Pouze fakt, že máte univerzitní diplom, vás nezaměstná. Od této myšlenky se musíte oprostit. Ve skutečnosti se většina zaměstnavatelů nezajímá o vaše GPA (průměr známek – pozn. překl.) nebo o to, kam jste chodili na univerzitu. Získání zaměstnání na základní úrovni dnes vyžaduje zkušenosti a dobře vyladěné znalosti, ne GPA 4.0. Pravděpodobně to nechcete jakožto čerství absolventi slyšet, ale taková je pravda.

Takže skutečná otázka k zamyšlení pro absolventy zní: co můžete přidat navíc, co stojí za to, aby vás přijali? Tady je pro ty, kteří se stávají pracovní silou, pár nápadů:

1.
Váš diplom není zlatá vstupenka.

2.
Všechno je o zkušenostech.

3.
Vášeň vám pomůže uspět

4.
Společnosti přijmou člověka, u něhož je jisté, že způsobí nejpozitivnější dopad.

5.
Udělejte krok navíc.“

Zdroj: LinkedIn

Adam Bryant, přední publicista v The New York Times

„Jeden výkonný ředitel (jehož jsem zpovídal) podle mě nejlépe uhodil hřebíček na hlavičku – tedy zahrnul množství chytrých rad do jednoho zapamatovatelného výrazu – byl to Joseph Plumeri, výkonný ředitel Willis Group Holdings. V roce 2009 jsem s ním dělal rozhovor (nyní je nevýkonný předseda).

Jeho rada? Hrajte v ruchu. Ano, je to opak nelítostného varování, které jsme všichni slyšeli od našich rodičů, když jsme byli menší. Nechám to Plumeriho vysvětlit ve výňatku z našeho rozhovoru:

Všechno, co jsem udělal, jsem udělal proto, že jsem vyšel ven a hrál v ruchu a něco se stalo. Znamená to, že pokud se přinutíte jít ven, uvidíte lidi, uděláte pár věcí a zapojíte se, tak se něco odehraje.“

Zdroj: LinkedIn

Napsala Vivian Giang a Max Nisen. Z anglického originálu 24 Leaders Give Their Best Advice To New Graduates přeložil Jan Rážek. Náhledový obrázek (Photo Credit) KayVee.INC via Compfight cc.

Kapitola 3:
Sebevzdělávání: klíčová dovednost pro život

Jak a proč se stát celoživotním studentem?

Naší hlavní „prací“ v průběhu prvních asi dvaceti dvou let je vzdělávání. Obrovské množství času trávíme ve třídách získáváním nových vědomostí. A pak, až odpromujeme, máme pocit, že učící fáze našeho života je u konce a že konečně nastal čas vyrazit do světa. Přemýšleli jste někdy nad tím, jak podivná myšlenka to vlastně je? Že učení se novým věcem by měla být zasvěcena pouhá jedna čtvrtina života a tři čtvrtiny zbývající bychom měli jen poklidně odpočívat?

Je to taková klamná představa. Ale jedna z těch, které mnoho lidí, alespoň podvědomě, přijalo za svou. Ale škola přece nemusí být výlučným zprostředkovatelem vzdělání. Fakt, že jste ukončili své formální studium, neznamená, že vaše vzdělávání je u konce!

Mnoho a možná dokonce i většina významných mužů v dějinách bylo samouky. Těmi, kteří svůj život zasvětili sebevzdělání, a to buď jako doplněk, nebo náhražku formálního vzdělání. Takovým skvělým příkladem je spisovatel Louis L’Amour. Byl jedním z nejplodnějších a nejvíce mužných amerických spisovatelů. V průběhu své kariéry vydal 120 šestákových povídek a několik sbírek krátkých povídek a básní. Příběh Louise L’Amoura je ještě zajímavější tím, že byl skoro ve všech ohledech samouk.

Kvůli rodinným těžkostem L’Amour v patnácti letech zanechal školy a následujících osm let strávil cestováním po americkém západě a různorodou prací na dobytčích rančích, farmách, pilách či v dolech. Aby si trochu přilepšil, zúčastnil se L’Amour různých zápasů v boxu po celé zemi a získal si pověst hrozivého protivníka. Když mu bylo kolem dvaceti, stal se námořním obchodníkem a objel svět na parolodi.

V průběhu celého tohoto času L’Amour přímo hltal knihy. Jen co poprvé vstoupil do nového města, vyhledal místní knihovnu. Když náhodou nikde poblíž žádná nebyla, raději vynechal jídlo, aby měl dost peněz na objednání si knih z katalogu. Též pracoval na své kariéře slibného spisovatele a škrábal si poznámky do laciných zápisníků, které u sebe neustále nosil.

Všechny zážitky, které sbíral v průběhu svých cest, všechny knihy, jež přečetl, a poznámky, co si zapsal, se staly podkladem pro jeho pozdější úspěšnou kariéru. Ale i poté, co se z L’Amoura stal úspěšný spisovatel, pokračoval v následování své vášně k učení, což se mu i později velmi vyplatilo. Je dokonalým příkladem toho, jak si člověk může vytvořit vzrušující osud, zasvětí-li svůj život celoživotnímu vzdělávání. (Jestli se chcete o L’Amourovi a jeho sebevzdělávání dozvědět více, pořiďte si jeho autobiografii – Education of a Wandering Man (Vzdělávání tuláckého muže). Velmi inspirativní čtení.)

Jestliže se chcete stát vzdělanějším člověkem, musíte si osvojit životní postoj, jež zahrnuje vzdělávání v průběhu celého života. Níže vám vysvětlíme, proč byste se měli takovým studentem stát a jak to udělat.

Proč se stát celoživotním studentem?

„Celý náš život je vzdělávání – jsme stále se učící bytosti; v každý okamžik, na každém místě, za jakýchkoliv okolností se něco přidá do zásoby našich vědomostí. Od chvíle, kdy mysl započne pracovat, je neustále v pohybu. Ať je v paláci či chalupě, v parku nebo na poli, bez ohledu na to, čím se zrovna zabývá, je každý člověk věčným studentem. Tohle jsou zákony, které jsou hluboko zakódované v celém lidstvu.“ – Edward Paxton Hood, Self-Education: Twelve Chapters for Young Thinkers, 1852 (O sebevzdělávání: Dvanáct kapitol pro mladé myslitele)

Vyděláte víc. Před padesáti či šedesáti lety jste vychodili vysokou školu a získali jste vzdělání, které vám stačilo pro celý zbytek kariéry. Dnes na pracovním trhu takový luxus nenajdete. Schopnosti, které byly před pěti lety nejdůležitější, jsou už dnes pravděpodobně neaktuální, a práce, které budeme vykonávat v následujících desetiletích, ještě pravděpodobně neexistuje. Jestliže chcete zůstat konkurenceschopní a vydělávat víc peněz, potřebujete se stát samoukem.

Když se stanete celoživotním studentem, nejenže vám to může pomoct vydělat více peněz v tradičním zaměstnání, ale také vám to může otevřít dveře k založení vlastního podnikání. V historii lze nalézt bezpočet příkladů slavných lidí, kteří se naučili, jak založit úspěšný podnik bez jakéhokoliv formálního vzdělávání. Vezměte si třeba Benjamina Franklina, Thomase Edisona či Henryho Forda. Je také řádka podnikatelů, kteří sice tak slavní nejsou, ale stali se úspěšnými jednoduše tím, že se sami naučili, co potřebovali vědět, a bez přestání zkoušeli své štěstí.

Stanete se zajímavějším a charismatickým. Lidé, kteří měli možnosti potkat Theodora Roosevelta, byli vždy ohromeni jeho schopností vést konverzaci s kýmkoli a naprosto o čemkoli. Vědci byli uneseni jeho rozsáhlou znalostí složitých teorií, socialisté byli uchváceni jeho duchaplnými poznámkami k poslednímu dílu Oscara Wilda a kovbojové ze Západu ho respektovali kvůli jeho pochopení života v poušti. Jak se Teodor Roosevelt mohl stát takovým charismatickým konverzačním společníkem? Tím, že si vyvinul schopnost rychlého čtení a pak hltal knížky jako hladový vlk hodující na čerstvě ulovené kořisti. Když obýval Bílý dům, každý den před snídaní přečetl jednu knihu. Pokud se večer nevěnoval žádné oficiální záležitosti, přečetl další dvě nebo tři knihy plus jakýkoliv časopis či noviny, jež se mu dostaly pod ruku. Roosevelt ze svého vlastního zájmu v průběhu života přečetl desítky tisíc knih, včetně stovek v cizích jazycích. V důsledku toho mohl navázat kontakt s kýmkoli z jakéhokoli společenského postavení a bavit se s ním o tématu, které druhého opravdu zajímalo.

Stanete se lepším vůdcem. Možnost navázat kontakt s ostatními z vás neudělá jen více zajímavějšího člověka. Pomůže vám to také stát se vlivnějším. Čím větší bude vaše vědomostní základna, tím více lidí můžete poznávat, a tím větší bude vaše zásoba řešení, jíž budete disponovat k řešení problémů a překonávání výzev.

Stanete se nezávislým a zručným. Jedna z věcí, které jsem na svém dědečkovi v průběhu dospívání obdivoval, byla jeho znalost různých skvělých věcí. Pořád něco dělal a zdálo se, že ví o všem všechno. Jak lovit, jak podkovat koně, jak zahradničit (pěstoval hroznové víno), jak udělat úžasné palačinky. A i když pak odešel do důchodu, učil se stále nové věci a stále si osvojoval nové schopnosti. Naučil se například, jak restaurovat starožitné kočáry a opravovat staré gramofony. Dokonce se v tom stal tak zručný, že si z opravování starožitných gramofonů udělal malý byznys.

Když se dědovi něco rozbilo nebo potřeboval něco udělat, zvládl to díky všem svým rozmanitým schopnostem sám. Nikdy si tedy nemusel volat či platit nějakého odborníka, aby to udělal za něj. A pokud někdy nevěděl, jak co udělat, zašel si do knihovny, půjčil si o tématu pár knih a pak na to sám přišel.

Celoživotní vzdělávání udržuje váš mozek zdravý. Henry Ford řekl: „Každý, kdo se přestane učit, je starý; a nezáleží na tom, jestli je mu dvacet nebo osmdesát. Každý, kdo v učení nepřestává, zůstává mladý. Nejúžasnější věc v životě je udržovat svou mysl mladou.“ Skoro o sto let později věda Fordův výrok potvrdila. Margie E. Lachmanová, psycholožka z Brandejské univerzity, jež se specializuje na proces stárnutí, říká: „Vzdělávání se zdá být elixírem, který v dospělosti udržuje naše tělo a mysl zdravé a může nám dokonce zajistit delší život.“ Její výzkum ukazuje, že čím větším vzděláním starší osoba disponuje (ať už jej získala formálně či neformálně), tím lepší výsledky obdržela v porovnání s ostatními staršími osobami, jež byly vzdělány méně.

Učení se nových věcí také může odvrátit nemoci stáří, jako jsou třeba demence či Alzheimer. Jedna studie prokázala, že lidé pokročilejšího věku, jež zůstávají kognitivně aktivní a v životě zvídaví, mají 2,6 krát menší pravděpodobnost, že se u nich projeví demence či Alzheimer, než ti, kteří svou mysl nechávají ležet ladem.

Budete se svým životem spokojenější. Dan Pink ve své knize Drive (Pohon) tvrdí, že se ve svém životě potřebujeme cítit poháněni následujícími třemi věcmi: autonomií, mistrovstvím a smyslem. Rozhodnutí stát se celoživotním studentem naplňuje tyto všechny tři psychologické potřeby.

Když jste samoukem, vy sami – nikoliv vaši rodiče, ani učitelé, ani váš šéf – sami se rozhodujete, co se naučíte. Místo toho, abyste byli pasivními konzumenty vědomostí, sami si aktivně vybíráte, co se budete učit. Jinými slovy jste autonomní. V průběhu toho, co se budete získávat nové schopnosti, se budete těšit z pocitu, který přichází s mistrovstvím. A jak si ve svém vzdělávání budete určovat nové cíle, najdete v sobě znovuobnovený smysl života.

Spokojenost, která přichází s celoživotním vzděláváním, ale nestaví jen u tohoto. Čím se o světě dozvíte víc, tím hlouběji jej můžete pochopit a tím vyšší úrovně chápání objevit. Ať už budete cestovat, vést konverzaci, navštěvovat muzeum, dívat se na film, číst knihu, vaše knihovna vědomostí vám umožní nalézt mezi informacemi propojení, kterých byste si jinak nikdy předtím nevšimli, jelikož jejich autor/řečník by bral znalost okolností či povědomí o kultuře jako samozřejmé.

Stanete se lidštějším. Jak to okomentoval svým slavným výrokem Robert Heinlein: „Člověk by měl umět vyměnit plenky, naplánovat invazi, porazit vepře, velet na lodi, navrhnout dům, napsat sonet, mít srovnané účty, postavit zeď, narovnat kost, utěšit umírajícího, plnit rozkazy, rozdávat rozkazy, spolupracovat, poradit si sám, řešit rovnice, vyhodnotit nový problém, kydat hnůj, naprogramovat počítač, uvařit chutné jídlo, účinně bojovat, statečně zemřít. Specializace je dobrá akorát pro hmyz.“

Nejčastěji spatřované překážky

Lidé obvykle udávají ty stejné důvody, proč nepřevzít zodpovědnost za své vzdělávání, a místo toho raději volí bezmyšlenkovité surfování na internetu a sledování televize.

Čas. Já to chápu. Jste zaneprázdnění. Vím, jak je těžké si představit, že byste si měli do svého dne už tak zaplněného prací a rodinou ještě někam napěchovat čas na samostudium. Ale to je právě ta věc – jako celoživotní student nemáte žádný termín, do kdy se musíte něco naučit. Může vám to trvat, jak dlouho chce, a věnovat se tomu můžete, kdykoli se vám chce. Následkem toho tedy nemusíte denně strávit hodiny čtením či procvičováním, stačí sem tam nějakých třicet minut v průběhu měsíců a roků a ono se to projeví. A co víc, ze své zkušenosti vím, že když jsem si z učení vědomě udělal prioritu, už jsem si na něj nějaký čas vždy našel (což znamená, že když jsem předtím dělal jiné věci, jen jsem plýtval časem).

Existuje mnoho volných chvilek, jež je možno využít jako příležitosti k učení. V průběhu jízdy dopravním prostředkem můžete poslouchat audioknihu namísto nejlepších hitů 80. či 90. let. Do čekárny k doktorovi si můžete vzít nějakou dobrou knihu, místo listování si dva roky starým časopisem.

Peníze. Tato bariéra existuje pouze, pokud potřebujete navštěvovat formální hodiny, abyste se něco naučili. To nepotřebujete. Díky zázrakům internetu se dnes můžete dovědět absolutně o čemkoli (a dokonce se zapsat do kurzů na vysokoškolské úrovni), učit se svým vlastním tempem a naprosto zadarmo.

Informace. Jako to je s penězi, tento problém kvůli internetu už docela dobře vymizel. Můžou existovat nějaké schopnosti, které vyžadují osobní instruování, ale nalezení takových lidí, kteří by nás to naučili, je dnes díky webu také mnohem jednodušší.

Místo. Tohle hraje roli, jen pokud myslíte, že potřebujete sedět v nějaké třídě, abyste se mohli učit. To nemusíte. Můžete se učit doma, v autě nebo v garáži. Dejme tomu, že existují okamžiky, kdy budete muset být na nějakém konkrétním místě, abyste získali novou dovednost (například se přece jen nemůžete naučit, jak lyžovat, když zrovna budete někde, kde sníh rozhodně není), ale tyto momenty jsou spíše výjimkou než pravidlem.

Jak se celoživotním studentem stát

Vypěstujte si přístup růstu. Jedna věc, která vás může držet zpátky od učení se nových věcí, je přesvědčení, že už se nic nového naučit nemůžete. Ale neurověda a psychologie dokázaly, že to není pravda. Naše mozky zůstávají tvárné a učenlivé i ve vysokém věku, tedy neurony jsou schopny vytvářet stále nová spojení a tím nám umožnit se učit novým věcem třeba i v osmdesáti letech.

K tomu, abyste se stali efektivními celoživotními studenty, si potřebujete osvojit takové myšlení, které bude v souladu s tím, jak váš mozek opravdu funguje. Stanfordská psycholožka Carol Dweck přišla na to, že lidé disponují vždy jedním ze dvou druhů myšlení: nehybným (fixed mindset) či růstovým (growth mindset). Jedinci s myšlením nehybným věří, že jejich inteligence a talent jsou vrozené a neměnné, mají za to, že se nijak nelze zlepšit. Lidé s myšlením nastaveným na růst naopak zastávají názor, že se prací a praxí v mnohém zlepšit můžou.

Měli byste si chtít osvojit právě ten druhý přístup. Jak to ale udělat? Tady je pár věcí, které Dweck navrhuje:

– Přečíst si studii, která dokazuje, že růst a zlepšení jsou možné.

– Vyvinout si odolnost.

– Zkoušet nové věci.

– Číst si o lidech, kteří takový přístup k životu přijali, a vzít si z nich příklad.

Změňte svou představu o učení. Vzdělávání nemusí být nalézáno v klasickém školním uzpůsobení. Ve skutečnosti jste ty neužitečnější věci, které znáte, pravděpodobně neformálně odchytili od své rodiny, kamarádů a od starého dobrého pokusu a omylu. Abyste se mohli stát celoživotním studentem, představu, že se musíte zapsat do nějakých kurzů, abyste něco věděli, někam hluboko zakopejte. Příležitosti k učení jsou všude kolem vás. Uvědomte si, že vzdělání není omezeno jen na to, co lze najít v knihách – je to také získávání přímých zkušeností, co tvoří jeho ohromnou část.

Stanovte si cíle. Co se chcete naučit? Dokdy se to chcete naučit? Každý rok si určete cíle ohledně schopností a vědomostí, které chcete získat. Já si pro sebe obvykle každý rok určuji tři velké cíle. Například tento rok jsou mé cíle následující: 1) naučit se, jak vytvářet videa pro svůj blog, 2) naučit se, jak zacházet s ruční střelnou zbraní v obranných situacích, 3) naučit se, jak ulovit a stáhnout z kůže jelena.

Kromě těchto tří velkých cílů jsem si dal za úkol naučit se něco nového každý den – a je jedno, jestli se to dozvím čtením nebo povídáním si s ostatními lidmi. Abychom si měli při večeří o čem povídat (kromě blogu), hrajeme s Kate takovou hru jménem „Co ses dnes naučil?“ (Ve skutečnosti říkáme: „Máš pro mě nějakou historku?“, je to naše zkratka pro: „Četl jsi nebo slyšel jsi dnes něco zajímavého?“). Každý den se oba snažíme naučit něco nového, abychom to spolu při večeři mohli sdílet.

Motivující může být také stanovit si pro sebe čtecí cíl. Například náš nový pracovník Jeremy si dal za úkol přečíst všech sto knih z našeho článku „100 Must Read Books for Men“ (100 knih, které by měli muži přečíst) za sto měsíců, což vychází na něco málo přes osm let. Není třeba spěchat! Jeremy se chtěl pojistit, aby byl jeho cíl zvládnutelný a aby zároveň měl čas číst i jiné knihy. Jedna kniha za měsíc je skvělé řešení.

Najděte si zdroje. Když si ustanovíte své vzdělávací cíle, je čas shromáždit zdroje. Na Googlu si udělejte rychlý průzkum, abyste zjistili, jaké informace jsou k dostání online. Potom zamiřte do knihovny. Mně osobně se zdá, že oproti článkům na internetu je v knihách možno najít lepší a hlubší náhledy na věc. Jestliže se jedná o dovednost, která vyžaduje odborné instrukce, začněte si vytvářet seznam míst či lidí, jež by toto zaučení mohli nabízet.

Pokládejte otázky. Účinné vzdělávání vyžaduje aktivní účast. Nemůžete jen netečně konzumovat informace. Zatímco odborníky čtete nebo s nimi hovoříte, ptejte se. Nevíte na co? Podívejte se na tento úžasný článek, který jsme vydali minulý rok. Nestrachujte se o to, že budete vypadat či znít jako trouba. Spolkněte svou pýchu.

Najděte si skupinu. Zatímco mnoho vzdělávacích cílů může být naplňováno o samotě, někdy pomůže najít si skupinu lidí, kteří se budou chtít učit spolu s vámi. Vaši ‚spolužáci‘ vám můžou poskytnout vhledy a zdroje, na které byste jinak nepřišli. Co víc, ve skupinovém uskupení často dostanete konstruktivní zpětnou vazbu, ke které byste jinak o samotě nepřišli. A jako bonus, učení se s ostatními je prostě větší zábava.

K nalezení lidí do skupiny začněte s těmi, co znáte. Možná máte pár přátel, kteří se chtějí naučit stejnou věc jako vy. Jednou za týden uspořádejte diskusní skupinu nebo nějaké procvičovací sezení. Pokud nemůžete najít žádné přátele se stejnými cíli, podívejte se na sítě, jako je třeba MeetUp (v ČR funguje Srazy.info). Ve vašem okolí by se nějaká skupina zaměřující se na stejný cíl měla vyskytovat. Dobré vzdělávací prostředí můžou také zajišťovat online komunity, i když nemusí poskytnout tak dynamickou součinnost jako skupiny potkávající se osobně.

Procvičujte, procvičujte, procvičujte. Svou cestu k vědomostem neomezujte jen na čtení a poslouchání. Zkuste si najít cestu, jak nabyté informace uplatnit. Jestliže se učíte o umění, navštivte muzeum a pokuste se určit, které obrazy náleží období romantismu. Pokud se učíte o přežití v divočině, každý měsíc do divočiny vyražte a své dovednosti využijte ve skutečném světě. Jestli se učíte programovat, programujte.

Učte to, co se učíte. Jedna z mých nejoblíbenějších knih je The Seven Habits of Highly Effective People (Sedm návyků skutečně efektivních lidí) Stephena Coveyho. Jednou z věcí, kterou Covey v knize tvrdí, je, že abyste se něčemu skutečně naučili, musíte to učit. Covey tvrdí, že když učíme, staneme se doopravdy motivováni pečlivě studovat podklady, jelikož chceme druhému zaručit kvalitu informací. Učení druhých nás také nutí podívat se na myšlenku z pohledu nováčka, což nám může přinést jasnost a vhled, které jsme předtím postrádali. A co víc, samotné mluvení nahlas k druhému nám může pomoci upevnit si myšlenky prostřednictví efektu produkce.

S tím, jak se učíte novým věcem, učte je i ostatní. Blogování je skvělá cesta, jak předat to, co se zrovna učíte. Mnohou dovednost v posledních pěti letech jsem získal právě tím, že jsem se rozhodl o tématu napsat příspěvek. Když jsem psal o tom, „Jak si v autě vyměnit olej“, měl jsem Katina strýčka Buzze, který mě naučil jak na to; když jsem napsal „Jak házet nožem“, šel jsem a strávil jsem den na turistickém ranči s jeho vlastníkem Tomem Warrenem; a když jsme s Kate psali články o historii cti, přečetli jsme tucty knih a učených článků na toto téma.

Vyzkoušejte se. Když se učíte, je důležité dostat zpětnou vazbu, a testování je nejlepší cestou, jak to udělat. Jako samouk pravděpodobně nebudete čelit formálním testům, takže si budete potřebovat vytvořit vlastní. Jakým způsobem sám sebe budete zkoušet, potom bude záležet na schopnostech nebo vědomostech, které se snažíte si osvojit. Jestliže se učíte střelbě, vaší zkouškou by mohla být střelba na terč; jestliže se učíte vietnamsky, můžete se vyzkoušet návštěvou nejbližší vietnamské večerky a s pokladníkem mluvit pouze ve vietnamštině.

Zdroje pro vaše sebevzdělávání

– 10 vybraných zdrojů na Mimo školu, ostatní najdete na stránce Kde se vzdělávat?

– Coursera, EdX, Udacity, NovoED – online kurzy ze světových univerzit

– Naucmese.cz, Rozectise.cz, Khanova škola – vybrané české zdroje

– Codecademy, Learnable, Treehouse – zlepšete své technické dovednosti, naučte se programování nebo webdesign

Z anglického originálu How and Why to Become a Lifelong Learner přeložila Veronika Portešová.

Skryté výhody učení se mnoha různým dovednostem

Poslední rok jsem se věnoval učení mnoha různorodým dovednostem z různých oblastí. Naučil jsem se lézt po skalách, designovat iOS aplikace, psát prodejní texty a tančit hip-hop.

Po cestě jsem objevil několik nečekaných výhod, které proces učení poskytuje.

Ať už se sebevzděláváním začínáte, nebo se nakonec chcete stát odborníkem tím, že strávíte několik měsíců až rok učením se mnoha odlišným dovednostem, získáte ohromnou výhodu.

Photo Credit: HamburgerJung via Compfight cc

Budete mít lepší představu o tom, co chcete v životě dělat.

Náš současný vzdělávací systém předpokládá, že kolem 18. nebo 19. roku bychom měli vědět, co chceme s našimi životy dělat. Ve skutečnosti však existuje mnoho 45letých, kteří stále netuší, co chtějí.

Pro ty z nás, kteří jsme stále nenarazili na svou životní misi, je zkoušení co nejvíce různých věcí, způsob jak ji najít – problém je v tom, že většina 18 a 19letých ještě neměla čas získat tolik zkušeností.

To je cíl, který vysoká škola zdánlivě naplňuje, ale vlastně v něm selhává. Problém je v tom, že učit se o práci a skutečně ji vykonávat není to samé. Pouze zkoušením nové dovednosti nebo práce můžeme zjistit, jestli si ji budeme užívat, nebo ne. Protože, jak Dan Gilbert poukázal ve své knize Stumbling on Happiness, v předvídání věcí, které nás učiní šťastnými, jsme hrozní.

Vyzkoušením mnoha různých věcí se o sobě hodně dozvíte. Jakmile se začnete soustředit pouze na jednu z nich, dodá vám to sebedůvěru.

Můžete navázat spojení s více lidmi.

Vztahy jsou základ každého úspěchu. K vybudování vztahů musíte být schopni propojovat se s lidmi – což znamená mít s nimi něco společného.

Rozumíte-li více oborům, jsou vaše šance na navázání vztahu větší. Často se s někým propojíte díky něčemu, co nebude s vaší budoucí spoluprací vůbec souviset. Například s jedním ze svých přátel jsem našel něco společného díky DJingu a lásce k cestování. Nyní spolu podnikáme.

Nejenže vám schopnost navazování vztahů získá více přátel a kontaktů, ale také vám pomůže stát se přesvědčivější. Empatie je jádro copywritingu a úspěšného marketingu. Ať už podnikáte, nebo ne, všichni něco prodáváme. Může to být přesvědčení rodičů, že zanechání studií je dobrý nápad, rozptýlení hádky s přítelem nebo domluvení rande.

Stanete se propojovatelem.

Při příjezdu do Saigonu jsem se seznámil s podnikatelem Jeremym, který byl také podnikatel a náhodou i místní hudebník. Seznámil mě s několika zajímavými lidmi a nyní mě čeká pár příležitostí pracovat jako DJ.

Co se to zrovna stalo? Jelikož je Jeremy součástí dvou různých komunit, mohl mi poskytnout několik zajímavých kontaktů.

Na čím více komunit jste napojení, tím častěji můžete tuto cennou službu lidem poskytnout. Když se učíte nové dovednosti, vážete se na nové lidi, takže budete mít i více přátel v různých komunitách.

Nejenom, že se naučíte novou „cool“ dovednost a potkáte jiné zajímavé lidi z oboru, ale také získáte možnost propojit tyto lidi mezi sebou.

Stanete se fascinující osobou.

Tady je tajemství trávení času s úspěšnými lidmi: vy sami nemusíte být úspěšní. Stačí být zajímavý.

Po pár měsících strávených vzděláváním se v jednotlivých oblastech se stanete fascinujícími. Jen málo lidí dokáže měnit témata hovoru mezi obchodováním s Bitcoiny, surfováním v Indonésii, vědou o chytrých drogách a technikami jak zaručit úspěch webové prodejní stránky. Vaše dovednosti budou odlišné, ale tím budete unikátní.

Je to klišé z jednoho dobrého důvodu: vaše osobnost je průměrem pěti lidí, se kterými trávíte nejvíce času. Tím, že jste zajímaví, potvrzujete fakt, že jsou vaši přátelé úspěšní.

Budete se kvalitněji učit.

Rychlé a efektivní učení je dovednost. A jako všechny ostatní dovednosti, čím častěji ji budete procvičovat, tím v ní budete lepší.

Pravděpodobně už víte, že klíčem k úspěchu je neustálé učení. Ale co kdybyste se mohli učit o 50 % rychleji? Jak velký dopad by to mělo na váš život?

V sebevzdělávání existují zásady, kterým porozumíte v průběhu ovládání jednotlivých dovedností, a po jejich pochopení je v budoucnu budete moct využít i u jiných témat.

Já jsem se například naučil veslovat sledováním stovek Olympijských závodů a napodobováním techniky veslařů světové třídy. Navrhovat design jsem se naučil metodou pokusu a omylu, vše co jsem vytvořil, jsem poté porovnal s webovými stránkami, o kterých jsem věděl, že jsou dobré.

Když jsem se učil DJing, všechny tyto techniky jsem zkombinoval. Spoustu času jsem pomocí metody pokusu a omylu strávil přemýšlením jak na to a také napodobováním technik, které byly dříve úspěšné.

Znalosti se prolínají. Pokud jste se někdy pokoušeli naučit nový jazyk, možná jste se přistihli, jak říkáte: „Wow, to se řekne stejně jako ___ v angličtině!“ Čím více oborů jste se již zvládli naučit, tím častěji se vám budou vytvářet tato spojení.

Spatříte Matrix.

Tohle je nejdůležitější důvod, proč by měli i specialisti odbočovat ze svých oborů.

Největší průlomy posledního století se staly v místě, kde se prolíná několik různých oborů, kde znalosti a nápady z jednoho odvětví byly použity k průlomu v druhém. Hodně úspěchů Applu se dá přičíst jejich zaměření na design. Ale kdyby se Jobs nezajímal o kaligrafii, možná by design nikdy neučinil klíčovou hodnotou společnosti.

Ken Wilber to pojal radikálně – zkombinoval znalosti tuctu odlišných oborů, např. taoismu, fyziky a politiky, aby vytvořil svou Teorii všeho.

Znalost souvislostí vám umožní být si vědom nastávajících změn a posunů. Tam se skrývají příležitosti.

Napsal Connor Grooms

Connor Grooms píše o tom, jak se naučit jakékoliv dovednosti za jeden měsíc na svém blogu – One Month Master. O Connorovi se můžete více dočíst zde.

Z anglického originálu The Hidden Benefits of Learning Lots of Different Skills přeložil Jan Rážek.

Můj „master“ zadarmo

Jak jsem hacknul své vzdělání a vydělal peníze učením se nové zásadní dovednosti

Nedávno jsem si na sobě všiml něčeho divného.

Kdykoliv se naučím něco nového, cítím nutkání to přenést na ostatní lidi. Jednou, když jsem se několik měsíců učil, jak vytvářet webové stránky, jsem strávil hodiny procházením se po místním parku, zatímco jsem si v hlavě nacvičoval, jak bych ostatní poučil o svém posledním průlomu.

Photo Credit: Sarabbit via Compfight cc

Možná je to proto, že jsem byl předtím lektor. Ale není to čistě altruistické – zjistil jsem, že učení jiných lidí (nebo alespoň představování si, že učím) je skvělý způsob, jak si upevnit své vlastní poznání.

V posledních pár letech jsem filozofii ‚pošli to dál‘ používal, abych účinně hacknul své vlastní vzdělání, přitom jsem vytvořil udržitelný způsob, jak se zároveň sám učit a pomáhat i ostatním.

Výsledkem je neoficiální mistrovství v různých oblastech, doplněné o práci o 40 000 slov. Stal jsem se odborníkem na důležité a nedostatečně studované téma, sdílel jsem své znalosti se stovkami dalších lidí, a dokonce jsem přitom vydělal i trochu peněz. Tady je můj návod.

Stěžejní myšlenka: učit ostatní je způsob, jak učit sama sebe

Tato myšlenka, která je v podstatě formou zkušenostního učení, ve skutečnosti není nová. V pedagogických časopisech o ní existuje spousta zdrojů, avšak mluví pouze o použití ve třídě. Učitelé jsou podněcováni, aby navrhovali úkoly, v nichž je před studenty postavena výzva s tím, aby přišli na její řešení. Tento přístup prý podporuje leadership, iniciativu a nezávislost, tedy tři dovednosti, které nejsou v mladých lidech v moderním vzdělávacím systému téměř vůbec podporovány.

Co když už se nepohybujete v oblasti vzdělávání a existuje něco, co byste se chtěli naučit?

Je zajímavé, jak často se nabízí – zejména v ekonomické krizi – znovu nastoupit do formálního vzdělání. Odsunout skutečný svět tím, že se člověk v něčem stane magistrem, přidat si další kvalifikaci na seznam, investovat do sebe.

Tohle pro mě ale nebyla správná volba. Částečně i z finančních důvodů, ale hlavně proto, že nikdo nevyučuje právě to, co jsem se chtěl naučit. Jedinou možností bylo jít a učit se sám.

Mé „vzdělávání se po svém“ ve story designu

Začíná klíčovou otázkou… Už několik let jsem vytvářel non-fiction filmy pro web, ale když přišlo na vyprávění, cítil jsem, že musím celkem hádat, jak vlastně na to. Ve svém novinářském výcviku jsem kromě obrácené pyramidy nenarazil na žádný návod, jak fungují příběhy. Storytelling je na internetu žhavým tématem, avšak nikdo vlastně nevysvětluje, jak to celé funguje. Věděl jsem, že kdybych mohl umění příběhu porozumět lépe, mohl bych vytvářet příběhy s větším dopadem.

… což vede k dalším otázkám. Mé vzdělání vlastně začalo neformálně. Vybral jsem si nějaké populární knihy o vyprávění (zaměřené na scénáristy, které se asi jako jediné storytellingu věnují). Tyto knihy mi na některé otázky odpověděly, ale probudily mnohé další. Čím víc jsem kopal, tím širší se díra zdála být. To mi pomohlo udržet svou zvědavost vybuzenou. Měl jsem opravdu pocit, jako by to byla záhada, kterou je třeba vyřešit.

Důležité je vybírat si záměrně. Téměř po roce lehkého kopání a čtení jsem si uvědomil, že jestli mám tuhle záhadu vyřešit, potřebuji ji začít brát vážně. Klíčovou součástí vlastního vzdělání je totiž jeho záměrnost. Vypracoval jsem seznamy otázek, jež ještě bylo třeba zodpovědět, a udělal si z jejich rozluštění vlastní závazek. Mé čtení se stalo záměrné: zapsal jsem se do knihovny a prokousal jsem se všemi knihami o umění vyprávění. Psal jsem si poznámky o všem, co jsem přečetl. K nalezení dalších zdrojů jsem použil Further Reading a dodatky. Knihy jsem pročetl několikrát.

Rychlé zastavení k zamyšlení: kolik studentů platících za studium je ve svém výzkumu tak důkladných? Není to otázka pro nic za nic – několik let jsem učil postgraduální studenty.

Uveřejnění. To je podstatný bod: vzdělávání se po svém nelze provádět v soukromí. Jeho potenciál a energie vychází ze skutečnosti, že se o svou vzdělávací cestu podělíte s veřejností. Můžete to provést jakýmkoli způsobem: blog nabízí nejlepší příležitost pro dlouhé analýzy, ale nezanedbávejte ani další média. Video má obrovský potenciál pro vyučování a sociální web zase nabízí bezkonkurenční možnosti propojení.

Jako učedník se stanete obojím – spisovatelem i učitelem – a to dá strukturu všemu, co budete dělat.

Publikování čtyř časopisů a jedné knihy mi vytvořilo strukturu, kterou jsem potřeboval ke studiu, a platformu, díky níž jsem se dělil o své znalosti.

Pro mě osobně by studium story designu nebylo tak významné, kdybych své znalosti nesdílel s ostatními. Takže abych své učení strukturoval, začal jsem s ctižádostivým vydavatelským projektem: publikování knihy a řady časopisů. Projekt The Inside the Story (Uvnitř příběhu – pozn. překl.), jenž už dnes trvá dva roky, je páteří mé učební cesty. Přineslo mi to několik významných výhod:

– Vydání knihy a časopisů mi dalo záminku oslovit odborníky v dané oblasti. Pod zástěrkou psaní jsem byl schopen vyslechnout oceněné filmaře, spisovatele a akademiky.

– Časopis zaměřil mé učení. Tím, že jsem každé číslo soustředil na jiné téma v rámci vyprávění, zavázal jsem se na několik měsíců jít ohledně každého aspektu do opravdové hloubky. Na jaře to byl vizuální storytelling, v létě interaktivita.

– Sdílením svého výzkumu a poznání veřejně jsem se v této úzké oblasti zavedl jako odborník. Vedlo to k přednášení na konferencích, a dokonce i vedení workshopů pro novináře.

– Stovky dalších se díky tomu zlepšily ve svém vyprávění. Lidé, kteří si koupili mou knihu a časopisy, se naučili všechno co já. Kolik formálních akademických titulů se tímto může chlubit?

– Získal jsem další dovednosti jako vedlejší produkt. Vytváření časopisu posunulo mé webdesignové dovednosti dál a udělalo ze mě lepšího spisovatele a návrháře.

– A dokonce jsem jako důsledek toho všeho vydělal peníze. Časopis mi přinesl tisíce dolarů (přečtěte si o tom více zde) a kniha, která vyšla ještě předtím, vybrala 4 300 dolarů na charitu (více o tom zde).

Další pauza k zamyšlení: tyhle částky dohromady jsou náklady na magisterské studium (přinejmenším ve Velké Británii). Než abych tyto peníze utratil, tak jsem je vydělal.

Což potvrzuje, že musíte mít projekt. To je nesmírně důležité. Projekt vám dává důvod ke studiu a zaměřuje vaše učení. Podrobněji jsem o tom psal zde – své vzdělání nemůžete hacknout čtením knih. Musíte něco udělat, vyřešit nějaký problém.

Po třech letech je výsledkem „master“ ve všem (jen ne ve jméně) s disertační prací o 40 000 slovech v podobě čtyř časopisů. Rozdíl mezi touto disertační prací a tou normální je, že moje byla přečtena stovkami lidí, nikoli jen jedním nebo dvěma.

Tady vám ušetřím dech: samozřejmě existují oblasti, které nemůžete hacknout. Nenatáčejte si pitvu vlastní kočky, abyste se stali veterinářem. Avšak v široké škále dovedností z oblasti humanitních a přírodních věd z nás internet může udělat lepší studenty.

V rychle se měnícím světě je jedna věc jistá: naše vzdělání se nemůže zastavit po odchodu z univerzity. Po naší generaci se vyžaduje postup v učení, neustálé rozšiřování a prohlubování znalostí. To je jediný způsob, jak budeme schopni řešit obrovské problémy, které se nám budou stavět do cesty.

Svět vyžaduje, abyste své učení brali vážně, ale nepožaduje návrat do třídy. Nezávislost, energie, ochota sdílet a učit druhé a především zvědavost – to je vše, co potřebujete ke vzdělávání se svým vlastním způsobem.

Pokud vás tento článek alespoň trochu inspiroval, byl bych rád, kdybyste o něm utrousili slovo. Klikněte na like nebo ho retweetněte!

Adam Westbrook je digitální producent a vydavatel se zaměřením na non-fiction vyprávění. Je editorem časopisu Inside Story a prostřednictvím HotPursuit je na misi vedoucí k opětovnému zamilování se do učení.

Z anglického originálu My free degree přeložila Veronika Portešová.

Top 10 dovedností, které by měly být (a obvykle nejsou) vyučovány ve škole

I když se toho ve škole dozvídáme hodně, některé z nejdůležitějších dovedností, které poté potřebujeme jako dospělí, nejsou všeobecně a formálně vůbec vyučovány. Zde jsou některá témata a dovednosti, u nichž bychom si přáli, abychom se je naučili mnohem dříve již ve škole (ale můžete se je naučit i teď. Nikdy není příliš pozdě!).

10.
Informatika

Se vším tím důrazem na znalost programování je těžké uvěřit, že ve většině škol v dnešní době ještě stále neexistuje výuka počítačové vědy. Podle Code.org se v devíti z deseti škol neučí programování. Ačkoliv inženýrství a programování dnes patří mezi nejrychleji rostoucí a nejvíce ziskové profese. I když nemáte v plánu stát se programátorem (nebo nějakého vychovat), patří schopnost myslet jako počítačový vědec mezi základní dovednosti, z nichž může mít prospěch každý. Podobně jako je užitečné učit se fyziku nebo anglickou skladbu.

Photo Credit: Mike Licht, NotionsCapital.com via Compfight cc

9.
Rychločtení

Rychločtení z vás nedělá génia, ani vám nutně nemusí pomoci porozumět knihám více, než jim rozumí ostatní lidé, přesto však mohou být metody rychlého čtení užitečné. Techniky, jako je skimming, kdy člověk například získá celkový obraz o knize dříve, než se do ní ponoří, nebo clustering, při němž seskupujete slova jež čtete, abyste pochopili celkovou podstatu dlouhého úryvku za kratší dobu, by mohly pomoci všem studentům potýkajícím se s časovou tísní s jejich neuvěřitelně dlouhými seznamy knih k přečtení.

Porozumět je důležitější než text proletět, avšak je hezké mít k dispozici dovednost rychločtení i později v životě.

Photo Credit: moriza via Compfight cc

8.
Time management

Kurzy time managementu jsou obvykle vyhrazeny generálním ředitelům a vyšších vedoucím pracovníkům, ale jestli existuje jedna věc, kterou se musí zaneprázdněný student nebo pracovník (bez ohledu na věk) naučit, je to dovednost, jak ze svého omezeného času vytěžit maximum. Metody řízení času možná bývají občas vyučovány v nesouvisejících kurzech pro studenty od základní po vysoké školy, ale třeba by se naše problémy s otálením a výkonností vyřešily, kdybychom se už na střední (nebo dřív) učili metodu GTD (Getting Things Done) nebo další jí podobné.

Photo Credit: ryantron. via Compfight cc

7.
Studijní dovednosti (neboli učit se, jak se učit)

Největší životní hack je „naučit se, jak se učit“. Nejlepší učitelé do svých hodin zahrnují jak časový management, tak i studijní dovednosti. Ale jen v malém počtu škol je možné se o nich dozvědět formálně. Naučit se psát si lepší poznámky, používat účinnější způsoby studování (zvýrazňování funguje stejně špatně jako procvičovací testy), a možná i nejdůležitější dovednost – umět si zapamatovat to, co se člověk učí. Takové jsou základní dovednosti, jež by měl rozvíjet každý student.

Photo Credit: orangeacid via Compfight cc

6.
Základní znalosti o penězích

Výuka dětí o penězích by měla začít doma, ale jak víme, mnozí z nás neměli to štěstí získat již v mladém věku vzdělání o osobních financích. Hodiny matematiky by mohly zahrnovat některé příklady ze skutečného světa a učit děti základy rozpočtování, zadlužení či složeného úročení a vštípit jim zásadní poučku – zkrátka si naspořit více, než utrácejí.

5.
Znalosti nutné pro přežití

Ať už míříme k zombie apokalypse, nebo ne, mít nějaké dovednosti sloužící k přežití je dobré pro každého (nikdy nevíte, kdy se vaše auto porouchá v lese, nebo kdy se vám přihodí mimořádná událost moderní doby třeba ve městě –někdo se vám vloupe domů atp.). Přežití v divočině zahrnuje dovednosti jako zakládání ohně nebo umění najít vodu. Dovednosti přežití ve městě zahrnují znalosti typu, jak se připravuje jídlo z velmi omezeného výběru potravin. Umět poskytnout první pomoc je však dovednost důležitá v obou případech.

Photo Credit: Puriri deVry via Compfight cc

4.
Vyjednávací schopnosti

Je úžasné, jak často v životě potřebujeme vyjednávat – když si kupujeme auto, když se snažíme snížit účty k zaplacení, když jednáme o výši našeho platu, nebo se jen snažíme přinutit naši druhou polovičku k tomu, aby už konečně udělala ony otravné domácí práce. V mnoha školách existují debatní týmy, ale vyjednávání je něco, v čem bychom se mohli zlepšovat všichni.

Photo Credit: freeparking J via Compfight cc

3.
Základní sebeobrana

Jedno pololetí na střední škole jsem chodila v rámci tělocviku na hodiny square dance (čtverylkový tanec). Myslím si, že základní sebeobranné postoje by mi dnes posloužily lépe. (Abychom byli spravedliví, ve škole se také učilo judo, jenomže bylo jen pro chlapce. My holky jsme musely chodit do „moderních tanců“).

Photo Credit: Wesley McDonald via Compfight cc

2.
Duševní zdraví

Tělocvik má za úkol posílit význam tělesného zdraví a škola celkově má umocňovat sílu naší mysli, avšak pokud vyloženě nechodíte na hodiny psychologie, je dost pravděpodobné, že si o duševním zdraví nikde nepromluvíte. Každý z nás se čas od času musí vypořádat s nějakými duševními potížemi (svými nebo někoho, koho znáte) – ať už se jedná o zvládání stresu nebo úzkosti či obtížnějších problémů, jako je deprese a různé druhy závislostí. Když se téma mentálního zdraví objeví ve zprávách nebo část studentů postihne nějaká tragická událost, zmiňujeme se o těchto věcech více. Kdyby se o nich však mluvilo dříve, měli bychom z toho větší prospěch všichni.

Photo Credit: onkel_wart (thomas lieser) via Compfight cc

1.
Jak požádat o pracovní pohovor

Jestli je smyslem školy pomoci nám připravit se na práci a stát se výkonnými a úspěšnými občany, nemělo by pak být součástí našeho vzdělávání i objevování kariérních možností? Učení se, jak reagovat na pohovoru o práci, jak sepsat působivý životopis? Připouštím, že vysoké školy alespoň nabízejí kariérní poradenství, ale tady opět nepochybně platí – čím dříve, tím lépe.

Photo Credit: Brainedge via Compfight cc

Mnoho škol tyto schopnosti a předměty v různé podobě vyučuje, ale netvoří univerzální součást našeho vzdělávacího programu. Možná by se nám vedlo všem lépe, kdyby do něj byly zařazeny alespoň některé z nich.

Napsala Melanie Pinola. Z anglického originálu Top 10 Skills We Wish Were Taught in School, But Usually Aren’t přeložila Veronika Portešová.

Jak přečíst víc jak 70 knih za rok

Za minulé dva roky jsem přečetl přes sto dvacet knih. Když přidám knihy, z kterých jsem přečetl jen pár pro mne zajímavých kapitol, ten počet se bude pohybovat někde okolo sto čtyřiceti. Ještě před čtyřmi lety jsem přitom přečetl jen okolo deseti až dvanácti knih za rok. I když vám přečtení sedmdesáti knih za rok může připadat obtížné, ve skutečnosti to není až tak hrozné.

Jak se mi to podařilo? Takhle:

Krok č. 1: Naučte se rychločtení

Někteří vnímají rychločtení jako nějakou magickou techniku umožňující přečíst tisíce stránek za hodinu. Většina lidí k němu zaujímá jeden ze dvou názorů. Buď ho považují za něco mystického, nebo si myslí, že se jedná o naprostý podvod. Podle mě není rychločtení ani jedno z toho. Samotný termín „rychločtení“ je sám o sobě trochu zavádějící.

Princip spočívá v tom, že víte, kdy své čtení zpomalit a kdy zrychlit. Několik základních technik stačí k tomu, abyste získali významné navýšení vaší maximální rychlosti.

Několik tipů pro rychlé čtení:

1.
Používejte při čtení svůj ukazováček ke klouzání po řádcích na stránce.Funguje to jako jakýsi tempomat a udržuje to váš zrak na konkrétní část textu.

2.
Zkoušejte číst učebnice rychleji než je pro vás pohodlné. Moc toho nepřečtete, ale zvyknete si tak na používání svého ukazováčku a vaše maximální rychlost se bude pomalu zvyšovat.

3.
Ujasněte si důvod, proč vůbec čtete. Budete se tak moci koncentrovat na informace, které potřebujete, a zbytek v klidu vynecháte.

Krok č. 2: Neustále něco čtěte

Možná to zní až moc jednoduše, ale nejlepší cestou, jak navýšit počet přečtených knih, je neustále něco číst. Týdny promarněné rozhodováním, co si přečíst dál, znamenají o několik méně přečtených knih ročně. Nejhorší na tom je, že čím déle to rozhodování trvá, tím hůře se pak k návyku pravidelného čtení znovu propracováváte.

Pokud vám přijde představa knihy neustále připravené vedle vašeho boku nepřirozená, pak tento článek není pro vás. Bez vášně pro učení a hledání nových myšlenek se neobejdete. Neustále se nutit do čtení ničemu nepomůže.

Krok č. 3: Čtěte knihu po knize

Snažím se nikdy nečíst víc jak jednu knihu najednou. Mám k tomu několik důvodů:

1.
Nemůžete číst dvě knihy zároveň. To znamená, že mít v jeden okamžik dvě rozečtené knihy celkový objem přečteného materiálu nijak neovlivní.

2.
Každá kniha zabere část vaší operační paměti. Zvyšuje se tak pravděpodobnost zapomenutí důležitých detailů při přeskakování z jedné knihy na druhou.

2.
Umožňuje vám to dál číst nudnou knihu místo toho, abyste jí dali stranou. Buď jí dočtěte do konce, nebo se jí zbavte. Nenechávejte si ji na později, zatímco se probíráte jinými knihami.

4.
Číst vždy jednu knihu naráz vám pomáhá soustředit vaši plnou pozornost.

Krok č. 4: Čtěte si ve volných chvílích

Těmi chvílemi myslím pěti až desetiminutové okamžiky, které v průběhu dne nastanou a během nichž nic neděláte. Můžete si číst při čekání u zubaře, na konci pauzy na oběd nebo při patnáctiminutové přestávce mezi hodinami ve škole. Čtení je skvělým zabijákem času.

Krok č. 5: Omezte sledování televize a surfování po netu

Dalším ze způsobů, jak získat více času na čtení, je omezení nepodstatných aktivit. To jsou přesně ty, které děláte, když nemáte co na práci. Většinou se jedná o sledování televize nebo surfování po netu. Často to znamená sledování programů s nulovou hodnotou nebo neustálé kontrolování vaší RSS čtečky.

Zvykněte si číst kdykoli nemáte nic důležitého na práci. Dívání se na televizi i čas strávený na netu můžou být skvělou zábavou, pokud vás pořady skutečně baví nebo hledáte na netu něco užitečného. Pokud vás to ale nijak neobohacuje, všechno vypněte a jděte si číst.

Krok č. 6: Vytvořte si seznam knih, které chcete přečíst

Seznam knih k přečtení pro mě tvoří můj vždy plný košík na Amazonu. Pokud máte další knihy, které chcete přečíst, jednoduše vás to motivuje nezdržovat se dlouho s tou právě rozečtenou.

Vytvoření takového seznamu vás zároveň přiměje mít o svých knihách přehled. Málokdy jdu do knihkupectví jen tak se porozhlédnout. Vždy, když mi někdo pošle odkaz na zajímavou knihu, si ji dám do svého košíku na Amazonu.

Začněte teď hned!

Nemusím vám snad říkat výhody čtení knih. Už jako děti ve škole jste určitě slyšeli výroky o tom, že pero je mocnější než meč. Vaše motivace přečíst sedmdesát knih ročně musí vyjít z touhy vás samých něco se dozvědět. Vidina skvělých známek nebo obdivu za množství knih, které jste přečetli většinou nestačí.

Pokud jste tedy zvědaví, jak převést tyto kroky do praxe a číst více knih, tady je pár odrazových můstků:

– Zajděte teď hned na Amazon (nebo na stránky nějakého jiného knihkupectví) a pár knížek si objednejte. Pokud chcete ušetřit, zajděte do knihovny.

– Pořiďte si knihu Breakthrough Rapid Reading a zapracujte na rychlosti svého čtení. Pro naše účely to není nutné, ale informace v této knize mi přijdou užitečné. Nečekejte zázraky, ale spíš pár dobrých rad, jak zrychlit své čtení.

– Stanovte si pro tento měsíc objem, kolik toho chcete přečíst. Zkuste číst aspoň deset až třicet stránek denně. Nic extra náročného, ale k vytvoření návyku to postačí.

PS. Svou rychlost čtení můžete změřit a následně zlepšit na Rozectise.cz.

Z anglického originálu How to Read 70+ Books in a Year přeložil Michal Schmalz.

5 důvodů, proč byste měli psát blog o svém učení

Josh se začal učit programovat ze zoufalství poté, co dostal kopanec od koně a zlomil si dva prsty. Čím víc se o programování dozvídal, tím víc této super-hrdinské dovednosti propadal. Začal si psát blog a sdílet svůj příběh s celým světem. Nedávno se dvěma dalšími vývojáři vytvořil software „BFK“. Spuštění jejich prvního produktu je očekáváno za 30 dní!

Každému člověku někdo někdy řekl, že by si měl psát blog. Většina lidí ho stále ještě nemá. Mě přesvědčila před sedmi měsíci má žena. Řekla mi, že bych měl o své „cestě za programováním“ začít psát. Bylo to v době, kdy jsem s učením teprve začínal. Jsem rád, že jsem poslechl.

Naučit se něco nového může být těžké, náročné a vyloženě frustrující. Když se dívám zpět, přijde mi, že blogování je jedním z nejlepších nástrojů, které vám při učení se něčemu novému pomohou. Tady jsou důvody proč:

1.
Udržíte si pocit odpovědnosti.

Když jsem poprvé začal s psaním blogu, bylo bolestně jasné, že si potřebuji vytvořit nějaký řád, s jehož pomocí bych mohl studovat. Potřeboval jsem se ke svému času chovat strategicky. A protože jsem o svém učení chtěl psát blog, cítil jsem, že se nemůžu vymlouvat, a stal jsem se tak disciplinovanějším při plánování každodenního studia.

Zpočátku jsem se rozhodl přispívat na blog každý den. Když jsem si po měsíci uvědomil, že jsem blogování začal brát spíš jako nádeničinu místo možnosti tvořivého vyjádření o tom, co jsem se naučil, časový řád jsem pozměnil na psaní třikrát týdně. Pravděpodobně na tuto obtíž taky narazíte. Ale to je v pořádku.

2.
Vysvětlovat to, co se učíte, vám zajistí lepší pochopení.

Vzpomínám si, že jsem byl často vystresovaný a frustrovaný z toho, že jsem nebyl schopný plně pochopit novou myšlenku nebo koncept. Když jsem se o tom pak snažil psát, zůstával jsem netečně civět na monitor a snažil se přijít na to, jak vysvětlit, co a proč jsem se naučil.

Psaní o svém učení mi mnohokrát pomohlo zjistit, s čím jsem vlastně bojoval. Pravidelné rozjímání o tom, co jsem se naučil, také výrazně zvýšilo rychlost, s jakou jsem si rozšiřoval svou znalostní základnu.

3.
Získáte spojení s podobně smýšlejícími lidmi.

Po dvou měsících „cesty“ jsem začal dostávat připomínky a e-maily od čtenářů. Obraceli se na mě s otázkami týkajícími se konkrétních problémů či zádrhelů s programováním. Tím, že jsem ostatním lidem pomáhal, jak jsem jen mohl, a snažil se je o problematice nějakým způsobem poučit, jsem byl najednou schopen učit se úplně jiným způsobem.

Po čtyřech měsících jsem začal pracovat na takovém malém projektu na dálku s jedním vývojářem. Když jsme si navzájem začali psát e-maily o tom, jaké jsou naše představy, dokázal jsem už odlišovat od sebe jednotlivé myšlenky a dát konceptům v mysli pevné základy. Událo se to takovým způsobem, o jakém bych se z žádné učebnice nedověděl.

4.
Získáte důkladnou zpětnou vazbu.

Šedesát dní od začátku blogování jsem začal dostávat e-maily od lidí z celého světa. Od Indie až po Španělsko. Poskytovali mi například zpětnou vazbu o vzhledu internetových stránek, které jsem vytvořil. 95 % ohlasů bylo pozitivních. Všechny otázky a názory, které jsem obdržel, mě přinutily přemýšlet a pak se podělit o nové nápady.

To vedlo k dalšímu feedbacku od ostatních čtenářů, což mi pomohlo přemýšlet o programování takovým způsobem, který by mě bez neustálé zpětné vazby vůbec nenapadl. Žádným měřením nelze vyjádřit, o kolik rychleji mi to umožnilo se učit.

5.
Je to osvědčený způsob, jak získat práci.

Blogovat jsem začal 23. října 2012. Po třech měsících neustálého psaní, jsem začal dostávat e-maily od lidí, kteří mi psali o možných pracovních příležitostech. A v den, kdy jsem se skutečně vydal na svůj lov pracovních pozic, jsem dostal hned dvě nabídky na juniorské pozice. To je jen jedním z dalších důvodů, proč je psaní blogu pro hackademiky důležité. Tímhle způsobem je možné prokázat dovednosti plynoucí z vlastního učení a získat z toho výsledky (v tomto případě zaměstnání).

***

Doufám, že těchto pět důvodů stačí k tomu, abych vás ponoukl k psaní vlastního blogu již dnes. Nemusíte psát každý den. Dokonce ani třikrát týdně. Hlavní je, aby to bylo pravidelně. Pravidelné psaní – i kdyby jen jednou týdně – vám pomůže se soustředěním a vytrváním na trati.

Z anglického originálu 5 Reasons You Should Blog About Your Learning přeložila Veronika Portešová.

50 přednášek, které by si měl prohlédnout každý vzdělavatel (vydání 2014)

Když začnete objevovat nekonečně rozmanitá témata přednášek TED, najdete komunikační bombu. Slovo pedagog na sebe v rámci těchto rozhovorů navíc bere mnoho různých podob. Právě z tohoto důvodu může z těchto přednášek čerpat jakýkoli pedagog. Každý z řečníků odkrývá svou vášeň pro úhel pohledu na svět nebo předmět studia s entusiasmem učitele, jenž učí teprve první rok.

Photo Credit: Wa-J via Compfight cc

Používání TED talků ke sdělení důležité zprávy nebo zapálení jiskry tvořivosti může být ve výuce mnohem účinnější než samotné učební plány či jiné předpojaté představy o tom, co je třeba říci. Přednášky TED dále nabádají pedagogy všude po světě k tomu, aby mysleli jinak a to stejné podporovali u svých studentů. Následující TED talky jsou tím nejlepším výběrem pro každého vzdělavatele, jelikož nutí ke smíchu, zahřejí u srdce, ničí překážky a člověka vždy inspirují k tomu, aby kopl trochu hlouběji a zatlačil trochu silněji.

1.
100 000 lektorů

Jeden student tento kurs Stanfordské univerzity o umělé inteligenci popsal takto: „Je to jako sedět v baru s opravdu chytrým kamarádem, který vám vysvětluje něco, co nechápete, ale brzo pochopíte.“ A Peter Norvig zase takhle: třída o sto tisících studentech přesně ukazuje, co je potřeba k vytvoření nejlepšího on-line vzdělávání ve všech aspektech; jak by mělo fungovat a jak by se člověk, který tímto způsobem studuje, měl cítit.

Photo Credit: jurvetson via Compfight cc

2.
Školní mrak

Sugata Mitra vyhrál cenu TED 2013 za následující nápad: „Postavme školu v cloudu„. Po umístění počítačů do zdí chudých oblastí Indie dokázal, že děti a lidé obecně jsou schopni se učit jak bez učebních osnov, tak dokonce i bez učitele. Jsou-li poskytnuty správné nástroje, vytvoří skupinky a začnou se učit společně a vzájemně. Jediný vyučovací mechanismus, který je potřeba, je pouze povzbuzení a pozitivní nakopnutí.

3.
Autističtí bratři

Další video, které pedagogové musí nutně vidět, je přednáška Faith Jegede: Co jsem se naučila od svých autistických bratrů. Každého, kdo vidí vzdělávání jako jednosměrnou ulici, osvítí. Faith Jegede sdílí své poznatky o kráse skryté za autistickou myslí a nabádá nás, abychom změnili svůj úhel pohledu na to, co je „normální“.

4.
Zpětná vazba pro učitele

V této přednášce TEDu: Bill Gates: Učitelé potřebují skutečnou zpětnou vazbu, mluví Gates o nutnosti dávat učitelům cennou zpětnou vazbu k tomu, aby se mohli zlepšovat, posilovat své schopnosti a stát se lepšími. Přenáší učební pole do sféry technologií a kamer, používaje videa ke sdílení a podpoře lepší a účinnější výuky.

Photo Credit: Paolo! via Compfight cc

5.
Přinesme do učení revoluci!

Sir Ken Robinson v tomto uštěpačném a legračním pokračování legendární přednášky z roku 2006 ukazuje důvod pro radikální posun od standardizovaných škol k personalizovanému učení. Znamená to vytvoření podmínek, ve kterých by mohl přirozený talent dětí rozkvétat.

6.
Výuka designu vedoucí ke změně

Designérka Emily Pillotonová se přestěhovala do venkovské oblasti Bertie County v Severní Karolíně, aby se zapojila do odvážného pokusu o přeměnu komunity pomocí designu. V tomto videu mluví o výuce kurzu navrhování designu s názvem Studio H, který za prvé podněcuje mysl a tělo středoškoláků a za druhé přináší elegantní design a nové příležitosti do nejchudšího kraje státu.

7.
Co se učíme z on-line vzdělávání

Daphne Koller láká špičkové univerzity k tomu, aby zveřejňovaly své nejzajímavější kurzy online a zdarma. Nikoli pouze jako službu společnosti, ale jako výzkum toho, jakým způsobem se lidé učí. Spolupráce s Courserou (kterou spoluzakládal Andrew Ng), vede každý stisk klávesy, kvíz, peer-to-peer diskuze a samostatně vyhodnocený úkol k vytvoření bezprecedentního bazénu údajů o tom, jak probíhá proces získávání vědomostí. Na video se podívejte zde.

8.
Co dělají učitelé

Už jste někdy slyšeli větu: „Kdo neumí, učí?“ Slamový básník Taylor Mali v Bowery Poetry Clubu prosí, aby se se to změnilo, a přináší působivou tříminutovou odpověď ve jménu pedagogů po celém světě.

9.
Jak se učit? Z chyb.

Diana Laufenberg, učitelka historie posledních ročníků na střední škole ve Philadelphii, sdílí tři překvapivé věci, které se naučila o učení – včetně klíčového vhledu do učení se chybami.

10.
Změna vzdělávacích paradigmat

V této přednášce z RSA Animate, vykládá Sir Ken Robinson souvislost mezi třemi znepokojivými trendy: rostoucí mírou předčasného opuštění školy, zmenšující se zájem škol v oblasti umění a ADHD. Důležitá a správně načasovaná řeč určená rodičům a učitelům.

11.
Nejezte ten marshmallow!

Joachim de Posada v této krátké přednášce z TED U sdílí mezníkový experiment o oddálení potěšení a o tom, jak tím můžeme předvídat budoucí úspěch. Součástí je jedno video k nezaplacení o dětech, které se ze všech sil snaží marshmallow nesníst.

12.
Záhada motivace

Kariérní analytik Dan Pink zkoumá kousky puzzle, které tvoří motivaci. Začíná tím, co zná každý sociální vědec, a nikoli manažer. Totiž že tradiční odměňování není vždy tak efektivní, jak si myslíme. Poslouchejte příběhy vrhající světlo na problematiku a možná tím najdete cestu vpřed.

13.
Učme děti opravdovou matematiku za pomocí počítačů

Mnoho z nejnapínavějších výtvorů lidstva, raketami počínaje, akciovými trhy konče, je poháněno matematikou. Tak proč o ni děti ztrácejí zájem? Conrad Wolfram říká, že ta část matematiky, kterou učíme, ruční počty, není jen nudná, ale v opravdové matematice a skutečném světě dokonce většinou nepodstatná. V této přednášce představuje svoji radikální myšlenku učit děti matematiku pomocí programování.

14.
Učme umění a vědy dohromady

Mae Jemisonová je astronautka, lékařka, sběratelka umění a tanečnice. Vypráví příběhy ze svého vlastního vzdělávání a z doby strávené ve vesmíru, a naléhá na pedagogy, aby učili obojí společně – jak umění, tak vědy; jak intuici, tak logiku, aby pomohli vytvořit odvážné myslitele.

15.
Vzdělávací inovace ve slumech

Charles Leadbeater hledal radikální nové formy vzdělávání a našel je ve slumech Rio a Kibera. Na těchto místech některé z nejchudších dětí nacházejí převratné nové způsoby, jak se učit. A tento nový neformální rušivý druh školy, říká, je to, čím se musí stát všechny školy.

16.
Učme statistiku dříve než algebru!

Vždycky se někdo učitele matematiky zeptá: „Budu moct algebru využít v reálném životě?“ A pro většinu z nás, říká Arthur Benjamin, zní odpověď ne. Nabízí proto odvážný návrh, jímž by se matematické vzdělání v digitálním věku stalo podstatným.

17.
Komáři, malárie a vzdělávání

Bill Gates doufá, že k řešení některých z největších světových problémů pomůže nový druh filantropie. Ve vášnivé a, ano, vtipné osmnáctiminutové řeči nás žádá, abychom se zamysleli nad dvěma velkými otázkami, a jak bychom na ně mohli odpovědět.

Photo Credit: jurvetson via Compfight cc

18.
Využijme video k obnovení vzdělávání

Salman Khan hovoří o tom, jak a proč vytvořil pozoruhodnou Khanovu akademii – pečlivě strukturovanou řadu výukových videí, které nabízejí výuku kompletně pokrývající osnovy matematiky a nyní i dalších předmětů. Ukazuje sílu interaktivních cvičení a žádá učitele, aby zvážili obrat školních scénářů. Radí jim, aby studentům dávali za úkol podívat se na přednášky doma a „domácí úkoly“ aby řešili ve třídě s učitelem, který jim bude k ruce, když budou potřebovat pomoc.

19.
Jak vzdělávat lídry? Pomůžou školy svobodných umění

Awuah se poté, co opustil svou práci pro Microsoft ve Washingtonu, vrátil do svého domova v Ghaně a pomohl tam otevřít vysokou školu svobodných umění. Tento uhlazený řečník sdílí své zkušenosti z Afriky a používá je ke zdůraznění důležitosti začlenění svobodných umění do vzdělání za účelem vychovávání skutečných lídrů.

20.
Revoluce ve vzdělávání pomocí otevřených zdrojů (open source)

Richard Baraniuk, profesor na Rice University v Houstonu v Texasu a zakladatel Connexions (opensource systém vzdělávání), mluví o výhodách otevřených zdrojů pro pedagogy. Baraniuk konkrétně mluví o nevýhodách učebnic a o tom, že by používání online opensourceových informací poskytlo aktuálnější a relevantnější materiál. Studenti, kteří mají zájem o získání online bakalářského titulu v oblasti vzdělávání, by se mohli o tento zdroj obzvláště zajímat.

21.
Sputnik Mania

Filmař David Hoffman sdílí část svého filmu Sputnik Mania. Prostřednictvím tohoto dokumentu Hoffman vysvětluje, jak události ve filmu přispěly k objevování vesmíru, závodům ve zbrojení a vzápětí k založení inspirativního hnutí matematického a přírodovědného vzdělávání napříč Spojenými státy.

22.
Nalézání dalšího Einsteina v Africe

Fyzik Neil Turok při přijímání své ceny TED sdílí své přání poskytnout příležitost budoucnosti Afriky prostřednictvím probouzení a rozvíjení tvořivosti mladých lidí, kteří tam žijí. Turok používá své znalosti matematiky a přírodních věd k tomu, aby pochopil, proč a jak byla Afrika zanechána na pospas a jak to můžeme změnit.

23.
Co mi dělá starosti, z čeho jsem nadšený

Bill Joy přemítá o tom, co bude dál. Při pohledu do budoucna spoluzakladatel společnosti Sun Microsystems popisuje, jak společnost a jednotlivci reagovali na různé situace v minulosti. Dále pak zkoumá cestu, jíž se můžeme vydat s cílem zajistit pozitivní růst v oblastech zdravotní péče, vzdělávání a technologií.

24.
Podobenství o Keni

Tento člen parlamentu v Keni pojednává o vzdělávání – a to jak o svém vlastním, tak o významu vzdělání pro děti v Africe. Má vizi, jak by toto vzdělávání bylo možné uskutečnit, a s vášní ji sdílí.

25.
Hračky-kachličky, které k sobě navzájem mluví

Student postgraduálního studia na MIT David Merrill představuje Siftables – počítačové kachličky velikosti sušenky, jež ve svých rukou můžete hromadit a náhodně míchat. Za pomoci těchto hraček budoucnosti se budete moct učit matematiku, přehrávat hudbu nebo mluvit s přáteli. Může se jednat o další věc z pole vzdělávání, na níž je možné si sáhnout?

26.
Hudební revoluce El Sistema

José Abreu o dětech transformovaných hudbou. Zakladatel venezuelského orchestru mladých El Sistema, mluví o svém přání šířit hudbu po celé Venezuele a po celém světě jako o nástroji sociální změny a společenského posílení. Abreu přednáší o své vizi budoucnosti světa ve španělštině (s anglickými titulky) s ohromnou vášní.

27.
Nejlepší orchestr mladých El Sistemy

Gustavo Dudamel vede v El Sistemě nejlepší orchestr mladých. Podívejte se, jak v tomto videu Dudamel a jeho studenti předvádějí Šostakovičovu Symfonii č. 10, druhou větu a Tanec č. 2 Artura Marqueze. Síla tohoto představení je důkazem, proč El Sistema funguje.

28.
Byla jednou jedna škola

Eggers byl odmalička obklopen kulturou pedagogů, a vyrostl proto s vědomím významu vzdělání. Mluví o svém doučovacím centru Valencie 826 – jak ostatním pomohlo a jiné podnítilo, aby se do vzdělávání také zapojili. Síla tohoto doučovacího centra je inspirací pro ty, jimž na vzdělávání záleží.

29.
Příběhy tvořivosti a hry

Tim Brown zkoumá vztah mezi tvořivým myšlením a hrou a jak lze tento vztah pěstovat. Předváděním určitých aktivit objasňuje své myšlenky. Jsou užitečné stejně tak pro všechny, kteří pracují s dětmi, jako pro ty, kteří tvořivost chtějí pěstovat u dospělých.

30.
Vyhrabávat dinosaury

Na vědce, kteří hledají stopy geniality evoluce, čekají podivné krajiny, vedro a (někdy) vzteklí krokodýli. Paleontolog Paul Sereno hovoří o svých překvapivých setkáních s prehistorií – a o novém způsobu, jak pomoci studentům zapojit se do dobrodružství.

31.
Co si myslíme, že víme

Jonathan Drori, odborník na kulturu a vzdělávací média, posluchačům nabízí čtyři otázky. Slouží jako výchozí bod k prozkoumání, jakým způsobem se nám dostávají myšlenky do hlavy a jak je s nimi poté, co už tam jsou, těžké otřást. Drori také upozorňuje na různé „nekalé praktiky“, které slouží k posílení chybných myšlenek, a ukazuje lepší způsoby, jak studentům pomoci učit se správně.

32.
Mocná myšlenka o myšlenkách

Alan Kay sdílí mocnou myšlenku o myšlenkách. Kay mluví o postupech pro vzdělávání dětí za použití počítačů na objasnění zkušeností. Dívá se přitom na jednoduchost a složitost, na tradiční výukové režimy, které jsou založeny na komplexních idejích formulovaných dospělými, a hledá metody výuky studentů, jež by mohly být jednodušší a intuitivnější.

33.
Hra je více než jen zábava

Stuart Brown říká, že hra je více než legrace. Popisuje, proč je hraní důležité a jak přispívá ke šťastným a zdravým dospělým, tedy nejen dětem. Brown na příkladech z přírody ukazuje, že hra je nedílnou součástí života a má schopnost měnit chování.

34.
Jeden notebook na dítě

Zakladatel MIT Media Lab v Massachusetts popisuje svůj program zvaný „Jeden notebook na dítě“. Tento projekt má za cíl podpořit vzdělání výrobou pedálově poháněných notebooků o hodnotě 100 dolarů a rozdávat je dětem v rozvojových zemích po celém světě. Vycházeje z předpokladu, že děti jsou nejdůležitějším přírodním zdrojem každého státu, Negropontův projekt chce poskytnout studentům příležitosti k vytváření budoucnosti jejich vlastní a jejich zemí.

35.
Volně přístupná knihovna

Brewster Kahle buduje opravdu obrovskou digitální knihovnu – každé kdy uveřejněné knihy, každého kdy vydaného filmu, veškerých vrstev webové historie… Vše zdarma pro veřejnost – tedy pokud se k tomu jako první nedostane někdo další. Video sledujte zde.

36.
Instituce vs. spolupráce

V této jasnozřivé přednášce z roku 2005 Clay Shirky ukazuje, jak uzavřené skupiny a společnosti ustoupí volnějším sítím, v nichž drobní přispěvatelé zastávají velké role a pohyblivá spolupráce nahrazuje strnulost plánování. Jeho nápad může být stejně tak použit ve vzdělání.

37.
Volání po znovuobjevení vzdělávání Svobodných umění (Liberal Arts)

Liz Coleman je předsedkyní vzdělávání a školské reformy v Benningtonu. Je obhájkyní vzdělávacích reforem. V tomto projevu říká, že interakce mezi oběma organizacemi v oblasti vzdělávání by měla být viděna jako nepřátelský faktor moderní doby, která omezuje studijní obory na nepohyblivá, úzce specializovaná místa. Zdůrazňuje fakt, že pro řešení velkých problémů je zapotřebí rozmanitost.

38.
Jak jsou děti díky hrám chytřejší

Gabe Zichermann vysvětluje, proč jsou děti díky hrám bystré. Jeho řeč naprosto odmítá myšlenku, že by hry a hrací zařízení byly pro děti úplnou ztrátou času. Říká, že hry jsou nejvíce inovativní, tvořivé a intelektuální nástroje, které mohou přinést zlepšení téměř v každém aspektu kognitivních schopností.

39.
Přeměna odpadků v hračky jako učební nástroj

Arvind Gupta na konferenci INK sdílí jednoduché a přitom úžasné plány, jak přeměnit odpadky v opravdu zábavné a dobře navržené hračky. Děti si je tvoří samy, a tím se učí základním principům vědy a designu.

40.
Dívka, která chtěla do školy

Kakenya Ntaiya se dohodla se svým otcem: pokud ji nechá jít na střední školu, podstoupí tradiční rituál ženské obřízky Maasai. Ntaiya vypráví příběh o svém neohroženém pokračování na vysokou školu a práci s vesnickými staršími za účelem postavení školy pro dívky místní komunity. Je to vzdělávací cesta jedné jediné slečny, která změnila osud dalších 125 mladých žen.

41.
Učit vždy pouze jedno dítě

Vzdělávání chudých je víc než jen hra s čísly, říká Shukla Bose. Vypráví příběh o své průkopnické nadaci Parikrma Humanity, která přináší naději do indických slumů. Dívá se na skličující statistiky minulosti a zaměřuje se na péči o každé dítě jednotlivě.

42.
Jak uniknout Údolí smrti ve vzdělání

Sir Ken Robinson naznačuje tři zásadní principy pro rozkvět lidské mysli – a jak je současná vzdělávací kultura postavena proti nim. V zábavné a vzrušující přednášce nám říká, jak se dostat ven z vzdělávacího „údolí smrti“, kterému nyní čelíme, a o tom, jak pečovat o naše nejmladší generace, aby cítily atmosféru prosycenou možnostmi.

43.
Jak školy zabíjejí tvořivost

Sir Ken Robinson zábavným a hluboce dojemným způsobem ukazuje, jak vytvořit vzdělávací systém, který podporuje (spíše než podkopává) tvořivost. Podívejte se na toto klasické video zde.

44.
Lekce života ve škole Tinkering

Gever Tulley používá poutavé fotografie a záběry, aby prokázal cenné zkušenosti děti, které se vzdělávají v jeho škole Tinkering. Pokud mladé fantazii poskytnete nástroj, materiál a návod, začne volně létat a přicházet s kreativními řešeními problémů skrze stavění jedinečných lodí, mostů a dokonce horských drah!

45.
Hodiny matematiky potřebují proměnu

Dnešní osnovy matematiky učí studenty očekávat předem vytvořené příklady a vynikat v nich. Tím děti okrádá o dovednost důležitější než řešení problémů: jejich formulování. Dan Meyer představuje ve třídě vyzkoušená matematická cvičení, která studenty vyzývá k pozastavení a přemýšlení.

46.
Děti, převezměte odpovědnost

Kiran Bir Sethi ukazuje, jak její průkopnická škola Riverside v Indii učí děti nejcennější lekci života: „Já můžu.“ Sledujte, jak její studenti berou lokální záležitosti do vlastních rukou, vedou ostatní mladé lidi, a dokonce vzdělávají své vlastní rodiče.

47.
Hrajme, abychom kluky znovu zapojili do učení

Ačkoli může být nevhodné jen tak drze zobecňovat, vzdělávací statistiky o klucích ve věku 3‒13 poukazují na jednu věc: jejich založení není do školy úplně tím pravým. Jejich smysl pro násilí, emocionální odpojení a hyperaktivita ukazuje na tendenci odpadávat ze školy. Položky, které mužské pohlaví obecně přijímá, z nich nedělá příliš skvělé studenty. Nicméně existuje naděje. Alison Carr-Chellman ukazuje, jak by je hraní (gaming), jeden z nejznámějších aspektů mužské kultury, mohlo pomoci přivést zpět.

48.
Veďme děti k podnikání

Čím to je, že obecně hledáme lektora na doučování proto, aby dítě naučil to, co mu nejde? A proč zní představa stát se podnikatelem tak hanlivě? Cameron Herold tvrdí, že trestání dětí těmito přístupy musíme zastavit pomocí podnikání. Je třeba podporovat rozvoj dětí. Ačkoli je hlavní poselství svým zaměřením specifické, lze přeložit všestranně. Pojďme děti učit to, v čem jsou dobré, neučme je, aby byly průměrné v něčem, co jim nejde.

49.
Tři pravidla, jak zazářit v učení

Učitel chemie Ramsey Musallam potřeboval jeden život ohrožující stav, aby se probudil z deseti let „pseudoučení“ a pochopil skutečnou roli vychovatele: tříbit zvědavost. V zábavné osobní promluvě Musallam uvádí tři pravidla, jak zapálit jiskru představivosti a učení a probudit ve studentech nadšení pro objevování, jak svět funguje.

50.
Volání po učení

Neuvěřitelně výstřední Clifford Stoll přemýšlí nad tím, co znamená být přitahován k učení a přitom se dotýká témat, jako je syntezátor nebo lahve o žádném objemu. Tvrdí, že jediní lidé, kteří skutečně mohou předpovídat budoucnost, jsou učitelky v mateřské škole. Ty jsou jediné, kdo na další generaci nejvíce působí.

Napsala Saga Briggs. Z anglického originálu 50 Ted Talks Every Educator Should Check Out (2014 Edition) přeložila Veronika Portešová.

9 rad pro účinné sebevzdělávání

Všichni máme činnosti, o nichž říkáme, že bychom se jimi chtěli zabývat – víc číst, stát se bilingvními, nebo už konečně vzít do ruky ten hudební nástroj – ale nikdo z nás je nedělá. Neznamená to, že by nám chyběla motivace, nebo že bychom se měli „víc snažit“. Musíme si uvědomit, že naše vůle je omezená. Bez podpěrné páteře různých systémů se sami nikdy nic nenaučíme.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Průvodce začínajícího mimoškoláka.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.