Tomáš Břicháček

Unie

blízká i vzdálená

Publikace č. 11/2014

Vydává Institut Václava Klause

Šárecká 29, 160 00 Praha 6

e-mail: office@institutvk.cz

© Tomáš Břicháček

Redaktor: Marek Loužek

Do epub upravil Vladimír Vyskočil – KORŠACH

Vydání první, duben 2014

MK ČR E 14013

www.institutvk.cz

ISBN 978-80-87806-15-9 epub verze

ISBN 978-80-87806-08-1 tištěná verze

Předmluva

Dne 1. května 2014 si připomínáme desáté výročí našeho vstupu do Evropské unie. My nemáme mnoho důvodů toto výročí oslavovat, ale bez povšimnutí jej ponechat nelze. Vstup do EU zásadně ovlivnil naše životy, a proč tomu tak je, zcela jistě stojí za hlubší analýzu. Jednu takovou zevrubnou analýzu přináší kniha Tomáše Břicháčka „Unie blízká a vzdálená“, kterou rádi vydáváme jako publikaci našeho institutu.

Tomáš Břicháček patří k mimořádně erudovaným českým právním a politickým analytikům. Vystudoval dvě fakulty Univerzity Karlovy – Právnickou fakultu a Fakultu sociálních věd. Působí jako právník v sekci mezinárodních vztahů Ministerstva spravedlnosti ČR a zastupuje ČR v expertních skupinách Rady EU v oblasti justiční spolupráce v civilních věcech. Je tedy přímo u zdroje a zná dokonale prostředí tvorby práva v EU.

Svou analýzu dopadů našeho desetiletého členství v EU pojal Tomáš Břicháček velmi osobitě a zároveň výstižně, což naznačuje i samotný název knihy. Evropská unie je opravdu blízká a všudypřítomná, pokud jde o působení na naše životy, jak říká autor, ale zároveň je i vzdálená, pokud jde o možnost občanů podílet se v ní na politickém rozhodování. Na této dichotomii staví Tomáš Břicháček svou knihu nejen názvem, ale celkovou stavbou a argumentací.

První část knihy vysvětluje, co chápe autor „Unií blízkou“. Argumentuje, že moc Bruselu narůstá neustále s tím, jak se evropské právo rozpíná do všech stran. Protože hlavním nástrojem bruselské centralizace je právo, nebývají dopady rozhodnutí bruselských orgánů na naše životy vždy patrné na první pohled. Řada kompetencí je vymezena vágně a pravomoci nemají zřetelné hranice. Počáteční problém vidí autor už v samotných zakládacích smlouvách EU, které poskytují široký výklad pravomocí orgánů EU bez jakéhokoli nástroje, který by rozsah kompetencí kontroloval a omezoval. Všímá si i toho, že role vykladače kompetencí EU byla svěřena Evropskému soudnímu dvoru, který je sám závislý na širokém výkladu kompetencí. Katalyzátorem bruselské centralizace je podle Tomáše Břicháčka i necitlivé zavádění společné měny či zbrklé prosazení schengenské úmluvy o volném pohybu osob. Autor dokazuje, že Evropská unie směřuje ke stále těsnější integraci, a tvrdí, že změnit tento trend půjde jen velmi obtížně.

Druhá část knihy načrtává „Unii vzdálenou“. Bruselské instituce jsou vzdálené občanu a voliči, chybí jim jak zpětná vazba, tak i kontrola a vyváženost jednotlivých pilířů moci. Unijní orgány trpí demokratickým deficitem a ignorují neexistenci evropského politického národu (démos). Posilování pravomocí Evropského parlamentu nemůže demokratické deficity odstranit, protože nejde a nemůže jít o parlament ve skutečném slova smyslu, mimo jiné i proto, že Evropská komise má stále monopol na legislativu a není nikomu odpovědná.

Třetí část knihy rozebírá aktuální otázky. Tomáš Břicháček diskutuje dluhovou unii jako krizi i jako „svátek“ centralismu. Krizi ve smyslu neefektivního fungování systému, ale „svátek“ jako příležitost využít každou krizi pro záminku k utužení centralizace. Autor poutavě popisuje sociální inženýrství EU v podobě zbytečných směrnic, které regulují všechno možné i nemožné – od vztahů mezi muži a ženami přes péči o životosprávu po boj proti plýtvání potravinami. Smrtící jsou harmonizace přímých daní, cesta k evropskému občanského zákoníku a evropský prokurátor.

Při desátém výročí našeho členství v EU zažíváme realitu Evropské unie výrazně odlišnou od té, do níž jsme vstupovali, a zvláště od té, která nám byla vykreslována vládou v době referenda. Místo špidlovského „prostoru míru, stability, prosperity a sociálních jistot“ pozorujeme, jak říká Břicháček, prostor hospodářské stagnace, nezaměstnanosti, sdílených dluhů, těžkopádné regulace, byrokracie a sociálního inženýrství. Toto sociální inženýrství, rozvíjené v rámci nepřehledných nadnárodních struktur mimo demokratickou kontrolu, stojí na ideovém základě programové centralizace a levicových internacionalistických ambic páchání „dobra“ a „pokroku“ na globální úrovni. Evropská regulace je dnes mnohem unifikovanější, sebevědomější a dravější než kdy předtím.

Jen letmo jsou v závěru knihy diskutována východiska. Mezi návrhy, co dělat se současnou krizí evropské integrace, jde více o přání než recepty. Je jasné, že si nevystačíme s autorovými obraty „mělo by se omezit…“ či „neměly by se překračovat meze“. Kniha ale ambice poradit nám konkrétní kroky nemá. Přesto je vynikající analýzou současného stavu evropské integrace a jejích dopadů na naše životy.

Autor správně konstatuje, že navzdory rostoucí občanské nespokojenosti s bruselskou politikou se přístup k evropské integraci dosud nestal zásadním politickým tématem. V tom má plnou pravdu. Dokud se toto nezmění, budou všechny případné recepty jen nereálným teoretizováním.

Ladislav Jakl, Marek Loužek

V Praze, 9. dubna 2014

Úvodem

Antická báj, která se promítla do názvu našeho kontinentu, a jejíž zobrazení najdeme mimo jiné na řecké straně dvoueurové mince, připomíná únos půvabné Európy bohem Diem proměněným do podoby býka. Tento výjev, který od nepaměti inspiroval malíře a sochaře, poskytuje vhodný příměr pro naši dnešní situaci. Evropa jako by znovu byla obětí jednoho velkého únosu. Její jméno si dnes nárokují ti, kteří je ztotožňují se spojením evropských zemí do jednoho státního útvaru, s vládou z jednoho centra, s mocí jednotných institucí, s expanzí jednotné regulace. Slovo „proevropský“ nebo „Evropan“ v jejich vidění světa a v jejich manipulativním jazyce znamená příznivec myšlenky evropského státu, „více Evropy“ pak více moci jednotným institucím, „protievropský“, „euroskeptik“, nebo „eurofob“ je potom ten, kdo s jejich vizí nesouhlasí. Margaret Thatcherová se kdysi proti tomuto přivlastňování si „Evropy“ ohradila: „Neměli bychom nechat ty, kteří podporují myšlenku federativní Evropy, předstírat, že jsou jaksi více evropští než my ostatní. To nejsou; jsou jen více federalističtí. Na federativní struktuře není nic specificky evropského – je tomu ve skutečnosti naopak: jestli je něco evropské, pak je to národní stát.“[1] Bezmála čtvrtstoletí poté, co zazněla tato slova, je Európa stále pevně v moci divokého býka, který se právě nyní cítí být v plné síle.

Kniha, která se otevírá před čtenářem, se vydává po stopách onoho býka z našeho příměru. Představuje zamyšlení nad živlem evropské centralizace, jeho rozsahem a důsledky. Vstupuje přitom pokorně na půdu pokrytou řadou vynikajících polemických prací, jako jsou Skryté dějiny evropské integrace (2003, 2006) z pera Christophera Bookera a Richarda Northe, Evropská integrace bez iluzí (2011) Václava Klause, Umění vládnout (2002) Margaret Thatcherové, Evropský mezičas (2006, 2010) Petra Fialy nebo zásadní kniha kolektivu autorů IVK Česká republika na rozcestí (2013). Nepřináší vůči nim pohled konkurenční či alternativní, dovoluje si toliko čtenáři nabídnout mírně odlišnou perspektivu zkoumání dotčených jevů. Téma je nazíráno očima právníka se specializací na právo EU s praktickými zkušenostmi s unijním legislativním procesem. Věřím, že právníci mají v diskusi k obecným otázkám evropské integrace co říci, protože právo je základním prostředkem a nositelem integračního procesu a mocenského působení unijních orgánů.

První část knihy nazvaná Unie blízká si klade za cíl ukázat, že Unie má zásadní vliv na ekonomickou a společenskou realitu kolem nás. Jde o určitou „anatomii“ evropské centralizace zaměřenou na její konkrétní projevy, důvody její obtížné viditelnosti, její předpoklady a ideový základ. Záměrem je poskytnout nevyčerpávající, ale názorný vhled do všudypřítomné regulace Unie, do jejích rozsáhlých a nejasně ohraničených pravomocí, do jednosměrnosti centralizačního zaměření celého základního rámce evropské integrace a do ideologie „ever-closer-union“, pro niž je centralizace hodnotou sama o sobě.

Druhá část, Unie vzdálená, staví k uvedené blízkosti do kontrastu vzdálenost EU od občana, pokud jde o možnost účasti na politickém životě. Poukazuje na to, jak a proč je „Brusel“ velmi daleko, pokud se snažíme ovlivňovat politická rozhodnutí, která na jeho úrovni padají, tj. právě ta rozhodnutí, jejichž důsledky jsou blízké a všudypřítomné. Dále se zabývá otázkami demokratické legitimity rozhodování o věcech veřejných v prostoru EU. Obhajuje tezi, že na úrovni Unie ze své podstaty nemůže fungovat skutečná demokracie, a z toho vyvozuje limity pro ideální rozsah pravomocí integračního celku.

Třetí část promítá nadčasové problémy související s centralizací a vzdalováním politického rozhodování do aktuální a konkrétní roviny ve vztahu k různým oblastem a aspektům činnosti Unie. Věnuje se mimo jiné změnám v konstrukci hospodářské a měnové unie vzešlým z dluhové krize, analyzuje současný stav vnitřního trhu a působení EU v oblasti sociální politiky, rozebírá několik vrcholně citlivých iniciativ poslední doby, jejichž přijetí by mělo závažné důsledky.

Poslední část přináší u příležitosti desátého výročí vstupu České republiky do EU ohlédnutí za uplynulými lety našeho členství v podobě dílčích postřehů a vzpomínek a dále několik úvah k nynější situaci a k otázce, kam by v tuto chvíli měli odpůrci evropské centralizace v ČR napřít svoje síly.

1 Z projevu v dolní sněmovně britského parlamentu, 26. 6. 1991. Dostupné z http://www.margaretthatcher.org/.