Vydává CEP – Centrum pro ekonomiku a politiku

Opletalova 37, 110 00 Praha 1

www.cepin.cz

tel. a fax: 222 814 666

e-mail: cep@cepin.cz

Editor: Ing. Martin Slaný

Sazba: Vladimír Vyskočil – KORŠACH

Tisk: PBtisk Příbram

Vydání první, srpen 2010

ISBN 978-80-87806-49-4 epub verze

ISBN 978-80-86547-94-7 tištěná verze

Předmluva

Evropské integraci a evropské měnové unii se ekonomové CEPu (poněkud neobvyklý termín „ekonomové CEPu“ je snad trochu ambiciózní, ale v každém případě zcela volná a nezávazná „škatulka“ pro ekonomy, kteří s CEPem tak či onak spolupracují a jejichž texty jsme v minulosti nejednou publikovali) věnují už delší dobu. V posledních letech jsme i my vydávali celou řada článků a knih, které se tohoto tématu přímo nebo nepřímo týkají. Patří k nim i jedna z vůbec prvních publikací CEPu, kterou byla téměř před deseti lety sbírka mých textů s názvem „Evropa pohledem politika, Evropa pohledem ekonoma“ (z roku 2001). Tématu eura byla v CEPu věnována i řada seminářů a z nich vzniklých sborníků, např.: Možnosti měnové politiky a příchod eura (2002); Euro, statistika a deflace (2003); Euro – dříve, nebo později? (2007).

Letošní krize eura je dobrým důvodem se k tomuto tématu vrátit. A leccos si připomenout. Sestavený výběr textů ekonomů CEPu je naším aktuálním příspěvkem k tolik potřebné diskusi na toto téma. Ke svému nejnovějšímu textu k euru (který je také uveden v tomto sborníku, str. 117) nechci přidávat nic nového, chci naopak citovat ze svého prvního souvislejšího textu na toto téma, se kterým jsem vystoupil v srpnu 1996, tedy před čtrnácti lety, na Evropském fóru v rakouském Alpbachu (a o měsíc později ve washingtonském American Enterprise Institute). Tento projev byl přetisknut v mé, již citované knize (str. 93–99).

Mou tehdejší výchozí tezí bylo, že je „evropská měnová unie zřetelně politický, a proto nikoli čistě ekonomický projekt“. Přidal jsem k tomu – podle mého názoru důležitou – poznámku, že je „více politickým cílem politiků než politickým cílem občanů jednotlivých evropských zemí“. I dnes jsem přesvědčen o tom, že to je nikoli zanedbatelný rozdíl, který však bývá málo zdůrazňován. Právě o tom je totiž onen demokratický deficit v EU. Právě proto v řadě zemí nikdy nebylo na téma eura povoleno uspořádat referendum. A kde uspořádáno bylo, tam bylo euro většinou odmítnuto. V říjnu 2000 jsem uveřejnil v Denících Bohemia článek s názvem „Dánské referendum řeklo euru NE!“, kde jsem se zamýšlel nad tím, proč euro odmítli právě Dánové, kteří nejsou žádnými euroskeptiky. Odpověď je jasná: není to o skepticismu nebo optimismu, je to o analýze nákladů a výnosů.

Ve svém vystoupení v roce 1996 jsem také řekl, že je „problém evropské měnové unifikace – právě díky tomu, že se jedná převážně o projekt politický – trivializován, že jsou přeceňovány její nesporné (a nikým nezpochybňované) výhody, ale že jsou podceňovány nebo zcela opomíjeny i její stejně nesporné nevýhody“. Vzpomínal jsem při tom na komunistický systém, „jehož základní strukturální charakteristikou nebylo ani centrální plánování, ani státní vlastnictví, ani vedoucí úloha komunistické strany, ale priorita politiky před ekonomikou, resp. neskromná a nepokorná idea, že je možné, aby politika diktovala ekonomiku“. Po čtrnácti letech vidíme, že se tento diktát politiky nad ekonomikou Evropě nevyplatil.

Mluvil jsem tehdy i o tom, že evropská měnová zóna není díky heterogenitě dnešní Evropy „optimální měnovou oblastí“, zamýšlel jsem se nad tím, kde vznikla tato heterogenita a řekl jsem i to, že jednou z jejích příčin jsou „odlišné národní sklony, tradice, zvyklosti, které lze jen těžko měnit vzhledem k jejich dlouhodobé historické zakotvenosti, resp. jejich změna není v krátkém ani středním období proveditelná“. Odvážil jsem se předpovídat, že „odlišnosti mezi jednotlivými zeměmi budou nutně zdrojem budoucích konfliktů“. Nijak se neraduji z toho, že jsem měl pravdu.

Připravovaný vznik měnové unie jsem považoval „za největší poválečnou evropskou změnu“ a dodal jsem – necelých sedm let po pádu komunismu – „kolaps komunismu ve východní části Evropy nevyjímaje“. V roce 1996 byl pád komunismu ještě velmi čerstvou událostí, tehdy se ten můj výrok zdál asi poněkud nadnesený, ale dnes – po více než dvaceti letech – se mi zdá, že byl oprávněný.

Uvádím tyto citáty nikoli jako nové průlomové myšlenky, ale jako potvrzení toho, že jsme toto všechno – alespoň někteří – věděli už pár let před tím, než bylo euro zavedeno. To je pro historickou pravdu nezbytné připomenout. Věřím, že pro čtenáře bude celý tento sborník přínosem.

Václav Klaus
V Praze, 19. 8. 2010

Úvod

Centrum pro ekonomiku a politiku (CEP) od svého vzniku věnuje velkou pozornost otázkám souvisejícím s existencí společné evropské měny – eura. Dokládá to i tato publikace, která obsahuje příspěvky autorů a spolupracovníků CEPu vzniklých za více jak deset uplynulých let.

Euro, naštěstí, přestalo být během poslední doby pouze tématem úzké skupiny odborníků nebo jeho architektů. Stalo se tématem celospolečenské diskuse a začala jej vnímat i široká veřejnost. Je to zajisté i z toho důvodu, že euro již není jen virtuální konstrukcí nebo měnou spokojeně žijící ve zlatých časech globálního hospodářského růstu, ale skutečností s desetiletou historií a reálnými problémy, které mají konkrétní dopad na životy občanů (nejen) eurozóny a na politické procesy uvnitř celé Evropské unie.

Po euforii spojené s přijetím eura se již v počátečních letech jeho existence dostavily první varovné signály – recese ve vyspělých zemích jako Německu a Francii, první problémy s neplněním Paktu stability a růstu a následné asymetrické trestání zemí za jeho porušení či opakované aktivity s kreativním účetnictvím a jejich přehlížení. Až nedávná globální ekonomická krize se však stala první velkou, existencionální zkouškou eura, ale vlastně i celého postmaastrichtského procesu evropské integrace.

Nynější debata se začíná dotýkat mnohých problémů, které podle obhájců jednotné měny neměly nastat nebo byly (záměrně) zamlčovány. Debata se vede od změny nastavení jednotné měnové politiky, přes rekonstrukci fiskálních pravidel, regulaci finančních trhů, problematiky fiskálních transferů, až k úvahám o vystoupení některých zemí z eurozóny. Je rovněž zajímavé, že s odkrýváním současných problémů postupně opadávají hlasy těch, kteří před lety tak vehementně proces vzniku jednotné měny iniciovali a obhajovali. Očekával bych spíše opak. Zejména oni by nám dnes měli vysvětlovat, co se v eurozóně děje, proč euro jako avizovaná kotva stabilního vývoje selhává. Moc je slyšet není. Rozdíl mezi předpoklady a současnou realitou by nás všechny měl rovněž motivovat přemýšlet o případném přijetí eura v naší zemi velmi obezřetně a realisticky, a nikoli idealisticky, jak jsme byli svědky doposud.

Předložená publikace obsahuje celkem 18 textů od desítky autorů, mezi kterými jsou ekonomové přímo spjati s CEPem, členové významných institucí či zahraniční autoři (v abecedním pořadí): Richard Ebeling, Mojmír Hampl, Wilhelm Hankel, Stanislava Janáčková, Václav Klaus, Petr Mach, Miroslav Singer, Jan Skopeček, Vladimír Tomšík a Jiří Weigl. Texty jsou seřazeny v historické logice ve třech blocích: (i) texty napsané od vzniku eura v roce 1999 až do našeho vstupu do Evropské unie v květnu 2004, (ii) texty publikované během prvních čtyř let našeho členství v Unii a (iii) příspěvky pojednávající o euru v souvislosti s globální finanční, respektive hospodářskou krizí.

Značnou část posledního bloku tvoří vysoce aktuální texty, které přinesla poslední vydání Newsletterů. Historické seřazení dává možnost si nejen porovnat vývoj názorů „cepovských“ ekonomů a jejich konzistentnost, ale též poskytuje nepřímý historický exkurz do tehdejší reality v Evropské unii, eurozóně a v naší politické a odborné debatě. Cílem této publikace není poskytnout vyčerpávající výčet všech textů, které na téma eura v CEPu vznikly nebo které zmínění ekonomové sepsali ve svých nejrůznějších pozicích. Publikace představuje spíše reprezentativní výběr stěžejních příspěvků, publikovaných v některém z pravidelných sborníků či měsíčníku Newsletter.

Společným znakem otištěných příspěvků je kritika projektu společné měny ze dvou hledisek. Prvně je to nedodržení základních ekonomických podmínek vycházejících z teorie optimálních měnových oblastí a nemožnosti ji aplikovat na tak heterogenní skupinu zemí, jakou je dnešních 16 zemí eurozóny. Za druhé jsou to úvahy, že měnová unie se definičně neobejde bez unie fiskální, respektive politické. Ignorování těchto dvou skutečností či neochota k jejich explicitnímu prezentování je hlavní příčinou dnešního rozčarování veřejnosti v mnohých členských zemích.

Věřím, že čtenářům, kteří texty neznají, přinese publikace inspirující čtení. Těm, kteří se s texty již v minulosti setkali, přispěje jejich časové seřazení a opětovné přečtení k ucelení si pohledu a budou jako já považovat za užitečné si připomenout tyto texty s ohledem na současnou realitu. Přeji všem příjemné počtení.

Martin Slaný, editor
V Praze, 19. 8. 2010