Dobrodružství v říši pyramid

také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.fragment.cz

Mary Pope Osbornová

Dobrodružství v říši pyramid – e-kniha

Copyright © Fragment, 2015

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Obsah

Mňau

Do nitra pyramidy

Dlouhá chodba

Krásná Egypťanka

Duch královny Nilu

Nápis na zdi

Vzácný svitek

Mumie

Zázračná černá kočka

Další stopa

Mňau

Kuba zajásal: „Ještě je tady!“

„A vypadá prázdný,“ radovala se Anička.

Kuba a jeho sedmiletá sestra se dívali do koruny vysokého dubu. Nahoře stál domeček z prken.

Předpolední slunce ozařovalo les. Už byl skoro čas oběda.

Tu náhle Kuba zasyčel: „Pssst! Co to bylo?“

„Co?“

„Něco jsem slyšel,“ špitl Kuba a rozhlédl se. „Jako kdyby někdo zakašlal.“

Anička jen pokrčila rameny: „Já nic neslyšela. Pojď, vylezeme nahoru.“

Chytila se provazového žebříku a začala stoupat k domečku.

Kuba se po špičkách přiblížil ke skupince keřů. Odhrnul větvičku a houkl do roští: „Haló? Je tam někdo?“

Nic. Žádná odpověď.

„Pojď!“ zavolala Anička dolů, „domeček vypadá stejně jako včera.“

Kuba měl pořád pocit, že nejsou sami. Co když je tu někde osoba, která dala do domečku všechny ty knihy?

„Kúú-bóó!“

Kuba se díval za keře.

Pozoruje ho ta tajemná osoba? Osoba, jejíž jméno začíná na M?

Možná chce zpátky svůj zlatý medailonek. Ten, který Kuba našel při jejich dinosauřím dobrodružství. Nebo chce zpátky modrou koženou záložku do knihy. Do té knihy o hradech.

Na medailonku bylo vyryté M a M bylo i na záložce. Ale co to písmeno znamená?

„Zítra všechno vrátím,“ sliboval Kuba nahlas.

Lesem zašuměl vánek, listí se zatřepetalo.

„Tak polez!“ volala Anička.

Kuba se vrátil k dubu. Chytil se provazového žebříku a vyšplhal nahoru.

Pak se protáhl otvorem v podlaze do domečku. Shodil batoh a posunul si brýle na nose.

Anička netrpělivě spustila: „Tak. Kterou vybereme dnes?“

Dívala se na knihy, které ležely všude kolem.

Zvedla knihu o hradech a podivila se: „Podívej, už není vůbec mokrá!“

„Ukaž.“

Kuba vzal knihu. Žasl – byla úplně v pořádku. A přitom se včera vykoupala v hradním příkopu.

Kniha o hradech, která Kubu s Aničkou přenesla do časů rytířů.

Kuba v duchu děkoval tajemnému rytíři, který je zachránil.

„Pozor!“ volala Anička a mávala Kubovi před obličejem knihou o dinosaurech.

Kubovi přeběhl mráz po zádech: „Néé, dej ji pryč!“

Předevčírem je tato kniha přenesla do doby, kdy žili dinosauři.

Kuba v duchu poděkoval pteranodonovi, který ho zachránil ze spárů tyranosaura rexe.

Anička ji uložila k ostatním. Pak vyjekla údivem: „Jú! Podívej na tohle!“

Držela knihu o starověkém Egyptě.

Kubovi se zatajil dech. Sáhl po knize. Jedno místo bylo založené zelenou hedvábnou záložkou.

Kuba ji v tom místě otevřel. Objevil se obrázek pyramidy.

K pyramidě směřovala dlouhá karavana. Čtyři velké rohaté krávy táhly saně. Na saních ležela podlouhlá zlatá bedna. Za saněmi kráčel dav Egypťanů. Na konci karavany šla kočka s krásně lesklou černou srstí.

Anička zašeptala: „Vydejme se tam.“

„Počkej,“ brzdil ji Kuba. Chtěl si tu knihu ještě trochu prohlédnout.

„Pyramidy, Kubo,“ smlouvala Anička, „máš je přece tak rád!“

Byla to pravda.

Pyramidy byly na žebříčku jeho oblíbených věcí hodně vysoko. Hned po rytířích, ale před dinosaury. O hodně výš než dinosauři.

Pyramid se nemusel bát – ty ho nesežerou.

„Tak jo,“ souhlasil. „Ale drž tu knihu s obrázkem Žabí zátoky. Pro případ, že bychom se hned chtěli vrátit domů.“

Anička našla knihu s obrázkem jejich městečka. Pak Kuba ukázal prstem na obrázek pyramidy v knize o Egyptě. Odkašlal si a řekl: „Ať se přeneseme sem!“

„Mňau!“

„Co to bylo?“ Kuba vyplašeně vyhlédl z domečku.

Na větvi přímo pod oknem seděla černá kočka a dívala se na Kubu a na Aničku.

Byla to ta nejpodivnější kočka, jakou Kuba kdy viděl. Měla hladkou tmavou srst, jasně žluté oči a na krku měla široký límec ze zlata.

„Je to ta kočka z knihy o Egyptě,“ zašeptala Anička.

Právě v té chvíli začal foukat vítr. Listí se třepetalo.

„Už letíme!“ vykřikla Anička.

Vítr vál silněji a listí se třepetalo ještě víc.

Kuba zavřel oči a domeček se začal otáčet dokola.

Točil se rychleji! A ještě rychleji!

Najednou všechno ustalo.

Úplně znehybnělo.

Nebylo slyšet jediný zvuk. Ani šepot.

Horké jasné slunce Kubu div neoslepilo.

„Mňau!“

Do nitra pyramidy

Kuba a Anička vyhlédli z okénka.

Domeček se teď nacházel na vrcholku palmy. Kolem rostly ještě další a celý ten kousek zeleně byl obklopený písečnou pouští.

„Mňau!“

Kuba s Aničkou se podívali dolů.

Ta černá kočka seděla pod palmou. Žlutýma očima Kubu s Aničkou upřeně pozorovala.

„Ahoj!“ křikla na ni Anička.

„Pssst!“ napomenul ji Kuba, „někdo tě může uslyšet.“

Anička se podivila: „Uprostřed pouště?“

Černá kočka vstala a zamířila pryč.

Anička na ni zavolala: „Vrať se!“ a vyklonila se z okénka, aby viděla, kam jde.

„Jé!“ zajásala, „podívej se, Kubo!“

Kuba se naklonil a podíval se dolů.

Kočka běžela od palmového hájku k velké pyramidě v poušti.

K pyramidě směřovala i karavana. Stejná karavana, jako byla v knize.

„To je ten obrázek z knihy!“ zvolal Kuba.

„Co tam ti lidé dělají?“ ptala se Anička.

Kuba se podíval do knihy o Egyptě. Pod obrázkem četl:

Když zemřel někdo z královské rodiny, konal se velký pohřební průvod. Příbuzní, služebnictvo a truchlící šli za rakví. Rakvi se říkalo sarkofág. Na saních jej táhlo volské čtyřspřeží.

„To je egyptský pohřeb,“ vysvětloval Kuba. „Té bedně se říká sar… sar… sar…, ále, to je jedno.“

Znovu se podíval z okna.

Volové, saně, Egypťani, černá kočka. Všichni se pomalu, jako ve snu, pohybovali vpřed.

„Měl bych si o tom napsat nějaké poznámky,“ řekl si a sáhl do batohu, aby si vyndal svůj blok. Kuba si vždycky dělal poznámky.

Zapsal si:

„Pokud tu mumii chceme vidět, měli bychom si pospíšit,“ upozornila ho Anička.

Začala slézat po provazovém žebříku.

Kuba vzhlédl od notesu a podivil se: „Mumii?“

„V té zlaté bedně je nejspíš mumie,“ volala nahoru Anička. „Jsme přece ve starověkém Egyptě. Pamatuješ?“

Kuba miloval mumie. Odložil tužku.

„Tak ahój, Kubo!“ volala Anička.

„Počkej!“ křikl Kuba.

„Mú-mi-ééé!“ halekala dál Anička.

„No tohle,“ řekl Kuba roztřeseným hlasem. „Mumie!“

Anička věděla, na co ho nalákat.

Kuba vhodil blok a knihu o Egyptě do batohu. Pak se pustil po žebříku dolů.

Když slezl, rozběhli se s Aničkou přes písek.

Ale jak běželi, stala se divná věc. Čím víc se blížili ke karavaně, tím hůř byla vidět.

Pak najednou zmizela úplně. Ztratil se i podivný průvod.

Ale mohutná kamenná pyramida stála pořád na svém místě. Tyčila se nad nimi.

Udýchaný Kuba se rozhlížel na všechny strany.

Co se stalo? Kde jsou ti lidi? Volské spřežení? Zlatá bedna? Kočka?

„Jsou pryč,“ usoudila Anička.

„Kam odešli?“ divil se Kuba.

„Možná to byli jen duchové,“ řekla Anička.

„Nebuď hloupá. Víš, že duchové neexistují,“ odpověděl Kuba. „Určitě to byla fata morgána.“

„Co?“

Kuba se dal do vysvětlování: „Fata morgána. To se na poušti běžně stává. Vypadá to, že někde něco je. Ale pak se ukáže, že je to odraz slunečních paprsků v horku.“

Anička nechápala: „Jak můžou sluneční paprsky vypadat jako lidé, bedna s mumií a stádo krav?“

Kuba se zamračil.

„Duchové,“ stála si na svém.

„Ani náhodou!“ trval na svém Kuba.

„Podívej!“ Anička ukázala na pyramidu. Kousek od ní stála ta lesklá černá kočka.

Byla tam sama. Dívala se na Kubu a na Aničku.

„Tohle není fata morgána,“ ukázala Anička.

Kočka se chystala zmizet. Šla podél pyramidy a zahnula za roh.

„Kam jde?“ divil se Kuba.

„Zjistíme to!“ navrhla Anička.

Utíkali za roh a doběhli právě včas, aby viděli, že kočka zmizela v otvoru, který vedl do pyramidy.