Padesát let od smrti

José Ortegy y Gasseta

Sborník textů

Josef Forbelský, Anna Housková
Marek Loužek, Jiří Pechar, Robert Statham
Pavel Štěpánek, Jiří Vaněk, Hana Kloubová
Karel Čapek, José Ortega y Gasset

Marek Loužek (ed.)

č. 46/2006

Vydává CEP - Centrum pro ekonomiku a politiku

Politických vězňů 10, 110 00 Praha 1

www.cepin.cz

tel. a fax: 222 192 406

e-mail: cep@cepin.cz

Editor: PhDr. Ing. Marek Loužek, Ph.D.

Do epub upravil Vladimír Vyskočil – KORŠACH

Vydání první

ISBN 978-80-87806-87-6 epub verze

ISBN 80-86547-50-7 tištěná verze

Ekonomika, právo, politika č. 46/2006

Předmluva

O tom, že Centrum pro ekonomiku a politiku nezapomíná ani na významná kulturní výročí, svědčí sborník č. 46/2006 „Padesát let od smrti José Ortegy y Gasseta“. Půl století od úmrtí tohoto slavného filozofa a předního liberálního myslitele 20. století jsme nemohli nechat bez povšimnutí. Sborník vznikl na základě semináře, který se uskutečnil v říjnu 2005, přidáním několika dalších doplňkových textů a příloh.

V části A zveřejňujeme kompletní přednášky hlavních řečníků na semináři. Hispanista a překladatel Josef Forbelský se zabývá recepcí José Ortegy y Gasseta v českém prostředí. Profesorka filozofické fakulty Univerzity Karlovy Anna Housková načrtává vztah Ortegy k Latinské Americe. Marek Loužek z Centra pro ekonomiku a politiku vyzdvihuje Ortegu jako liberálně-konzervativního klasika. Jiří Pechar z Filozofického ústavu Akademie věd využívá Ortegovu „Vzpouru davů“ pro analýzu nacismu a komunismu.

V části B přinášíme námi vybrané doplňkové texty. Profesor politologie University of Guam Robert E. Statham považuje vzpouru davů za plod hyperdemokracie a povstání hlouposti proti rozumu. Profesor Palackého univerzity v Olomouci Pavel Štěpánek vykládá Ortegu jako teoretika umění a kritika. Jiří Vaněk z katedry filozofie VŠE v Praze hodnotí Ortegovy proklamace, předpovědi i varování. Doktorandka Ústavu hispánských studií FF UK Hana Kloubová vykládá Ortegovo pojetí románu.

Do části C editor zařadil známé výňatky z díla José Ortegy y Gasseta. Jde o kapitolu ze „Vzpoury davů“, v níž Ortega varuje před největším nebezpečím – státem. Z „Úkolu naší doby“ vybíráme filozofickou část „Nauka o hledisku“. Z Meditací o Quijotovi přinášíme poprvé do češtiny přeloženou předmluvu. Nechybí ani recenze „Vzpoury davů“ od Karla Čapka.

Když jsme – a teď mluvím hlavně za svou generaci – Ortegu v 60. letech 20. století objevili, vnímali jsme komunismus jako jednu z forem vzpoury davů. Autorova obhajoba lidské svobody ale zůstává aktuální dodnes. Ačkoli bychom mohli diskutovat s některými Ortegovými názory na Evropu, cenný je jeho postřeh, že Evropa není věc, nýbrž rovnováha. Rovněž pojetí národa jako intimity je trefné. Věřím, že nový sborník CEP najde pozorné čtenáře.

Václav Klaus
V Praze, 9. února 2006

A. Texty ze semináře „Padesát let od smrti José Ortegy y Gasseta“ (11. října 2005)

Ortega y Gasset v evropsko-českém kontextu

Josef Forbelský

hispanista a překladatel

Známá existenciální Ortegova teze zní „já jsem já a moje okolí“, yo soy yo i mi circunstancia. Etymologicky vzato, circunstancia poukazuje na to to, čím je jedinec obkroužen, obklopen, tedy na to, co představuje jeho zasazení do historických, přírodních a dalších souvislostí. Byť by byl zmíněný Ortegův výrok vzatý dnes jen jako literární obraz, vybízí nás ostřeji si uvědomit, za jak radikálně pozměněných společenských okolností – srovnáme-li je s rokem 1955, kdy vzpomínaný myslitel odešel ze světa – se s ním opět setkáváme. S tímto vědomím si dovolím připomenout vůbec, jak se Ortega y Gasset a jeho myšlení sblížilo s českou kulturou.

Recepce v českém prostředí

Vracíme se do Československa počátkem 30. let. Osmadvacetiletý romanista, oddaný mladému, teprve patnáct let žijícímu státu, nabízí veřejnosti v překladu spis Vzpoura davů (La rebelión de las masas), publikovaný v Madridu tři roky předtím (1930). Nepochybně jím přesahuje dobový kulturní zájem, upřený tehdy přednostně k Paříži, ale současně se jím staví – a to obsahem knihy, který problematizuje dějinnou úlohu moderní masy – proti místním nadějím vkládaným do sovětské revoluce z roku 1917. V sousedním Německu kniha vyšla v roce 1931 pod titulem Der Aufstand der Massen, takže česká verze v roce 1933 zde zároveň nepřímo poukázala a upozornila na povahu zvratu, k němuž tam také mezitím došlo.

Co se týče revoluce jako metody společenské proměny uplatnitelné v evropském prostředí, zapochyboval o ní Ortega, jak známo, už v roce 1923 úvahou Soumrak (zánik) revolucí, El ocaso de las revoluciones. (Byla původně připojena ke spisu Úkol naší doby, samostatně vyšla česky v časopise Tvář).

Do jaké atmosféry tenkrát Ortega promluvil, to posuďme citátem z uznávaného českého spisovatele. O marxismu, uchopeném a uváděném do praxe Leninem, vzkazoval Ivan Olbracht v roce 1920 do Čech ve svých Obrazech z nového Ruska následující: „Toť astronomická mapa, z níž možno do budoucnosti bezpečně určiti východ i západ slunce a všechny konstelace hvězd; chemická řada; matematická tabela; přesný plán, dle něhož lze vypočítati hloubku příštích základů, nosnost a pružnost sloupoví, nutný materiál a počet potřebných dělníků.“ (Obrazy ze soudobého Ruska II, Praha 1920, s. 13)

Proběhla 40. a 50. léta minulého století a matematická tabela, aplikovaná mezitím v Československu i s jejími důsledky, znárodněním, vyvlastněním, kolektivizací a s nastolením ideologického absolutismu, obrátila naruby útroby země. Přišla 60. léta, dílo bylo dokonáno, ale vyjevilo se, že jeho gigantická chirurgie selhávala. Ortegův odhad z 20. let, že oblast společenského dění nelze předem a definitivně sevřít doktrínou sestavenou na základě čistého rozumu, se zaktualizoval.

Kritičtí příslušníci generace zbité předcházejícími zkušenostmi posuzují tehdy možnosti rozrůzněného myšlenkového obhlédnutí krize. Ladislav Hejdánek, Jiří Němec a Eva Formánková, z okruhu prof. Patočky, prosazují ve filozoficky zaměřené edici Váhy, v pražském nakladatelství Mladá fronta, raný, ale pro tu generaci přiléhavě znějící Ortegův titul Úkol naší doby. Vyšel v roce 1969, v měsících hektického posrpnového mezivládí, před instalací dvacetiletého restauračního režimu (1969–1989).

Záměr představit soustavněji Ortegu jako filozofa lidské existence, hledajícího rovnováhu mezi tradicí racionalismu a vitalismu, byl administrativně znemožněný. Nedošlo na jeho spisy – většinou shrnující jeho přednášky -, ale považované za hodné zvláštní pozornosti, třeba Dějiny jako systém (Historia como sistema, 1941) nebo Co je filozofie? (Qué es filosofía?, 1958).

Ortega u nás po roce 1989

Na ty však nedochází ani v údobí společenské rekonstrukce po roce 1989. Tiskne se teď Ortega esejista rozvíjející námět lásky a ženy. Poprvé se objevila tato přitažlivá esejistika v Čechách zásluhou Zdeňka Šmída v letech 1936 (Rozhovory o ženách a lásce /Conversación sobre mujeres y amor/ a 1938 (Smrt a zmrtvýchvstání /Muerte y resurrección/), když španělská kultura na sebe upjala pozornost za občanské války 1936–1939. První z jmenovaných titulů vyšel rozšířený v roce 1996 pod názvem Meditace o ženách a o lásce. Kdyby byl ten vydavatelský zájem pokračoval, mohl zahrnout i proslavenou esej o lovu a jeho etice (Prólogo a „Veinte años de caza mayor“ , del conde de Yebes, 1942).

Ortegovská překladová bibliografie se však nyní přece jen rozšiřuje – například časopisecky – zájmem o Ortegovu hermeneutiku, vzniká slovenský překlad Eseje o umění (1994). Pozornost je věnována Ortegovým žákům (Julián Marías, José Luis Aranguren) nebo filozofům, generačním pokračovatelům (Xavier Zubiri, José Ferrater Mora). Jako teoretik umění, situovaný mezi modernu a postmodernu, je Ortega vybírán za námět univerzitních seminárních prací.

Co se týče Ortegy filozofa a sociologa, objevila se roku 1993 na české scéně (z iniciativy dr. Váni, tehdy redaktora v nakladatelství Naše vojsko) reedice Černého překladu Vzpoury davů. Tentokrát slouží spíš za myšlenkový rastr přiložený na čerstvou realitu, která za sebou má onu drastickou praxi, jaké se španělský myslitel v 20 letech obával. Závěrečná kapitola knihy „Stát-největší škůdce“ nachází nyní novou ozvučnost, když postátnění života se – v tradici liberálního myšlení – chápe jako jedno z hlavních civilizačních nebezpečí.