Jean-Baptiste Say

240 let od narození

Sborník textů

Robert Holman, Milan Sojka, Ilona Bažantová

Marek Loužek, Dan Šťastný

John Maynard Keynes

Jean-Baptiste Say

Marek Loužek (ed.)

č. 58/2007

Vydává CEP – Centrum pro ekonomiku a politiku

Politických vězňů 10, 110 00 Praha 1

www.cepin.cz

tel. a fax: 222 192 406

e-mail: cep@cepin.cz

Editor: PhDr. Ing. Marek Loužek, Ph.D.

Do epub upravil Vladimír Vyskočil – KORŠACH

Vydání první, květen 2007

ISBN 978-80-87806-74-6 epub verze

ISBN 978-80-86547-69-5 tištěná verze

Ekonomika, právo, politika č. 58/2007

Předmluva

240 let od narození velikána francouzské liberální ekonomie Jean-Baptisty Saye jsme nemohli nechat bez povšimnutí. Say představuje nejen předchůdce moderní makroekonomie, ale také významného představitele klasického liberalismu. Sayův zákon dodnes vyjadřuje souvislost a harmonii lidského chování ve svobodné tržní ekonomice. Proto Centrum pro ekonomiku a politiku věnuje Sayovi svůj sborník.

Část A sborníku přináší texty ze semináře „Jean-Baptiste Say – 240 let od narození“ ze dne 4. ledna 2007. Profesor Vysoké školy ekonomické Robert Holman představuje Saye jako zakladatele francouzské klasické politické ekonomie. Profesor Fakulty sociálních věd Univerzity Karlovy Milan Sojka hodnotí teoretické dědictví Jean-Baptisty Saye keynesiánskými očima. Ilona Bažantová z Právnické fakulty Univerzity Karlovy zkoumá vliv Saye na české ekonomické myšlení. Marek Loužek z Centra pro ekonomiku a politiku vyzdvihuje Saye jako obhájce svobody.

V části B uveřejňujeme zajímavé doplňkové texty. Od Johna Maynarda Keynese přetiskujeme kapitolu o zásadě efektivní poptávky z „Obecné teorie zaměstnanosti, úroku a peněz“, která se snaží vyvrátit Sayův zákon. Dan Šťastný z Národohospodářské fakulty Vysoké školy ekonomické analyzuje význam Sayova zákona a kritizuje Keynesovu dezinterpretaci Saye.

V části C přinášíme výňatky z díla Jean-Baptisty Saye. Nemůže chybět slavná patnáctá kapitola „Pojednání o politické ekonomii“ (1803), která nese název „O poptávce neboli trhu zboží“. Dále nabízíme dvě další kapitoly ze Sayova Pojednání: o vlastnickém právu a o státním dluhu. S potěšením kvitujeme, že nakladatelství Academia hodlá přeložit a vydat kompletní Sayovo „Pojednání o politické ekonomii“ v češtině.

Sayova teze, že ekonomika, která příliš zdůrazňuje význam poptávky nad nabídkou, je na cestě k úpadku a stagnaci, je trefná. Rovněž postřeh, že cílem dobré vlády je podporovat výrobu, zatímco cílem špatné vlády je podporovat spotřebu, je mimořádně výstižný. Sayova ekonomická teorie je aktuální i pro současnou dobu. Věřím, že nový sborník najde pozorné čtenáře.

Václav Klaus
V Praze, 16. dubna 2007

A. Texty ze semináře „Jean-Baptiste Say – 240 let od narození“ (4. ledna 2007)

Zakladatel francouzské klasické politické ekonomie

Robert Holman

profesor Vysoké školy ekonomické

Letos uplynulo již 240 let od narození francouzského politického ekonoma Jeana-Baptisty Saye. V dějinách ekonomického myšlení je popisován jako hlavní představitel francouzské klasické politické ekonomie a Francie mu vděčí za to, že založil francouzskou tradici klasického ekonomického myšlení.

Say měl přitom tu výhodu, že mohl navazoval na významné ekonomické myslitele Francie 18. století, jakými byli zejména fyziokrat Francois Quesnay a s fyziokraty sympatizující Anne-Robert Turgot. Fyziokratická tradice ekonomického myšlení a politická filozofie některých velkých francouzských myslitelů, jako byl zejména Montesquieu, vytvořili ve Francii druhé poloviny 18. století živnou půdu pro laissez faire, což je francouzské pojmenování klasického liberalismu.

Jean-Baptiste Say přijal filozofii laissez faire za svou a ona mu byla hlavním vodítkem pro napsání ekonomického díla, které představovalo základy ekonomické vědy v klasickém duchu politické ekonomie. V tomto smyslu znamenal Say pro francouzskou ekonomii 19. století totéž, co znamenal Adam Smith pro ekonomii anglickou. Ne nadarmo se o Sayovi někteří historikové ekonomického myšlení vyjadřovali jako o francouzském Smithovi.

Plodný život

Jean-Baptiste Say se narodil v lednu roku 1767 v Lyonu. Podle přání rodičů se měl stát obchodníkem. Profesní kariéru započal jako úředník v životní pojišťovně. Ale Saye již od mládí lákala intelektuální témata. Ve dvaadvaceti letech vytvořil své první literární dílko – pamflet o svobodě tisku. Stal se vlivným členem skupiny liberálních intelektuálů a šest let editoval její časopis La Decade philosophique, litteraire et politique, ve kterém vysvětloval čtenářům ekonomii Adama Smithe.

Když v roce 1799 vznikla ve Francii konsulární vláda, byl Say ve svých dvaatřiceti letech zvolen do stočlenného tribunátu. Bylo mu 36 let, když v roce 1803 vyšlo jeho stěžejní dílo Pojednání o politické ekonomii. Kniha nebyla sice tak monumentální a všeobsáhlá jeho Smithovo Bohatství národů, ale pro vznik a další vývoj francouzské politické ekonomie znamenala zásadní počin.

Say obhajoval svobodu obchodu a podnikání ještě přímočařeji a vášnivěji než Adam Smith. Pro své svobodomyslné názory nakonec upadl v nemilost Napoleona Bonaparta a byl z funkce tribuna odstraněn. Přestože bylo první vydání jeho knihy brzy rozebráno, cenzura bránila ve vydání dalšího nákladu. Druhé vydání Sayovy knihy přišlo až v roce 1814, kdy spojenecká vojska vstoupila do Francie. Say jej věnoval ruskému caru Alexandrovi I., který se pokládal za jeho žáka.

V době Napoleonovy vlády se Say věnoval podnikání, řídil bavlnářskou továrnu, která zaměstnávala pět set lidí. Později se však vrátil k vědecké práci, která se nakonec stala jeho životním posláním. V roce 1817 vyšlo třetí vydání jeho Pojednání o politické ekonomii a o dva roky později pro něho Conservatoire des Artes et Metiers založila katedru průmyslové ekonomie. Vyvrcholení jeho intelektuální kariéry přišlo v roce 1831, kdy se stal profesorem politické ekonomie na College de France. Po smrti své ženy v roce 1830 se však Sayovo zdraví začalo rychle zhoršovat a o dva roky později ve věku 65 let zemřel.

Zákon trhů

Moderní ekonomie redukuje Sayův odkaz v zásadě na jedinou kapitolu jeho slavné knihy, a sice na kapitolu 15, nazvanou O poptávce neboli o trhu zboží, ve které Say vysvětlil svůj zákon trhů. Ve skutečnosti měla Sayova kniha mnohem zásadnější význam pro vývoj ekonomické vědy, zejména ve Francii. Say, který ve své osobě spojoval akademika i praktického podnikatele, lépe než britští klasikové pochopil a vysvětlil význam podnikání a vlastně zavedl pojem enterpreneur (podnikatel) do politické ekonomie.

V britské politické ekonomii se setkáváme jen s pojmem kapitalista, jehož úlohou je akumulovat kapitál a zaměstnávat za něj dělníky. Sayův podnikatel je ale opravdovým hybatelem hospodářského pokroku, jenž hledá nové způsoby výroby a nové trhy. Say lépe než kterýkoli jiný ekonomický klasik pochopil význam svobody podnikání pro hospodářskou prosperitu. Právě v tom je jeho liberalismus čistší a nekompromisnější než ten, s jakým se setkáme v anglické politické ekonomii.

Do dějin ekonomického myšlení se Say zapsal zejména tzv. zákonem trhů, který se zabývá vztahem mezi nabídkou a poptávkou. K této otázce přivedla Saye polemika, která se ve Francii odehrávala mezi stoupenci a odpůrci obchodního ochranářství. Ti, kdo obhajovali obchodní ochranářství, argumentovali hrozbou nedostatečné poptávky: pustí-li Francie na své trhy levnější zahraniční zboží, klesne poptávka po francouzském zboží, což může vyvolat hospodářskou depresi a nezaměstnanost. Stoupenci obchodního ochranářství tvrdili, že pro udržení domácí výroby je nutné málo dovážet a hodně vyvážet, protože vývoz představuje poptávku po domácím zboží, zatímco dovoz tuto poptávku ničí.

Say věděl, že toto je jen polovina pravdy, a snažil se mýty o škodlivosti dovozu vyvrátit zdravými ekonomickými argumenty. Říkal, že každé zvýšení dovozu musí mít za následek také zvýšení vývozu, protože za dovoz se nakonec platí vývozem. Bylo však poměrně obtížné objasnit ekonomické mechanismy, které růst dovozu převádějí na růst vývozu. Say nakonec pochopil, že problematika vývozu a dovozu je jen dílčí otázkou a že je nutné se zaměřit na širší a obecný vztah mezi celkovou poptávkou a celkovou nabídkou.

Celková nabídka a celková poptávka

Vztah mezi celkovou poptávkou a celkovou nabídkou (či jak se dnes říká agregátní poptávkou a agregátní nabídkou) nebyl v té době plně pochopen. Existovaly různé verze tzv. teorie podspotřeby, kterou zastával například Malthus nebo Sismondi, podle které rozvoj kapitalistické průmyslové výroby způsoboval zaostávání celkové poptávky za celkovou nabídkou a vyvolával ničivé průmyslové krize. V pozadí těchto teorií byl argument, že investování zisků kapitalistů do výroby vytváří novou nabídku, ale nevytváří novou poptávku.

Jean-Baptiste Say se proto pokusil vytvořit konzistentní obecnou teorii, která by vysvětlovala vztah mezi celkovou nabídkou a celkovou poptávkou. Jeho argumenty byly prosté a přímočaré: každý výrobce, který zahájí novou výrobu, tím zároveň vytváří i novou poptávku. Když majitel bavlnářské továrny začne vyrábět, musí zároveň nakupovat: od obchodníků kupuje bavlnu, od dělníků kupuje práci, od jiných továrníků kupuje stroje, a ti všichni za peníze, které od něho dostanou, zas nakupují to, co potřebují pro svou výrobu nebo spotřebu.

Say tím říkal to, co se dnes každý student dočte na prvních stránkách elementární učebnice ekonomie: hodnota zboží, která představuje nabídku, je sama složena z příjmů lidí, kteří se podíleli na jeho výrobě, a tyto jejich příjmy představují poptávku. Není proto logicky možné, aby hospodářský růst v sobě obsahoval nebezpečí předstihu růstu nabídky před poptávkou, jak tvrdili tehdejší teoretikové podspotřeby.

Ale odkud se potom berou hospodářské krize, které už od počátku 19. století čas od času sužovaly průmyslové země Evropy a které se projevují váznoucím odbytem a hromaděním neprodaným zásob zboží? Na první pohled se zdálo, že se jedná o hospodářské poruchy vyvolané nadměrnou výrobou v poměru k poptávce. Nikoli, tvrdil Say, nejde o disproporci mezi celkovou nabídkou a celkovou poptávkou, nýbrž jedná se pouze a jedině o strukturální problém. Podnikatelé nejsou vždy schopni odhadnout vývoj poptávky po jejich produktu a tak může nabídka některých výrobků přesáhnout momentální poptávku po nich.

Vezměme si například výrobce bot: podnikatelé a dělníci vyrábějící boty používají sice své důchody (zisky a mzdy) k nákupům, ale ne zrovna k nákupům bot. Naopak boty nakupují i lidé vyrábějící jiná zboží. Může se tedy snadno stát, že nabídka bot převýší poptávku po nich. Jinými slovy, nabídky a poptávky po konkrétním produktu jsou na sobě nezávislé. To ale neplatí o celkové nabídce a poptávce u všeho zboží dohromady. Celková nabídka a celková poptávka jsou na sobě navzájem závislé, jedno je vlastně jen jiným vyjádřením druhého, jde o líc a rub téže mince.

Představme si pro jednoduchost, že by se v dané ekonomice vyráběly jen dva výrobky, například boty a chléb. Součet tržních cen vyráběných bot a chleba se rovná součtu peněžních příjmů všech výrobců a tedy také součtu jejich výdajů na boty a chleba. Součet peněžně vyjádřených nabídek bot a chleba se proto vždy rovná součtu peněžně vyjádřených poptávek po botách a chlebu. Je-li pak například na trhu bot převis nabídky nad poptávkou, musí být na trhu chleba naopak převis poptávky nad nabídkou. Tuto úvahu lze rozšířit na neomezeně velký počet výrobků.