Jaderná energie

Útlum nebo rozvoj?

Sborník textů

Daneš Burket, Dalibor Stráský, Pavel Hejzlar

František Pazdera, Václav Klaus, Vladimír Tomšík

Martin Říman, Jaroslav Míl, František Janouch

Ami Rastas, Marek Loužek, Jiří Hanzlíček

Marek Loužek (ed.)

č. 59/2007

Vydává CEP – Centrum pro ekonomiku a politiku

Politických vězňů 10, 110 00 Praha 1

www.cepin.cz

tel. a fax: 222 192 406

e-mail: cep@cepin.cz

Editor: PhDr. Ing. Marek Loužek, Ph.D.

Do epub upravil Vladimír Vyskočil – KORŠACH

Vydání první, srpen 2007

ISBN 978-80-87806-73-9 epub verze

ISBN 978-80-86547-78-7 tištěná verze

Ekonomika, právo, politika č. 59/2007

MK ČR E 14013

Předmluva

Energetická politika patří k vážným národohospodářským tématům. Na straně jedné Evropská unie volá po energetické bezpečnosti, výroba energie je ale na jejím území ve stejné chvíli omezována řadou regulací, zejména ekologického typu. Patří k nim nejen velmi sporný systém přidělování emisních povolenek, ale i kvóty na výrobu energie z obnovitelných zdrojů a ideologicky motivovaný tlak na útlum jaderné energie. Sborník Centra pro ekonomiku a politiku přináší do této debaty řadu nových poznatků.

V části A uveřejňujeme vystoupení na semináři „Jaderná energie – útlum nebo rozvoj“ z 5. dubna 2007. Fyzik a publicista Daneš Burket argumentuje, že jadernou energii potřebujeme. Poradce Strany zelených pro energetiku Dalibor Stráský tvrdí, že je jaderná energetika riskantní. Jaderný inženýr Pavel Hejzlar z Massachusetts Institute of Technology vysvětluje důvody renesance jaderné energetiky ve Spojených státech. Generální ředitel Ústavu jaderného výzkumu Řež, František Pazdera, považuje jadernou energetiku za naději pro Českou republiku.

V části B přinášíme další inspirativní texty k energetické politice. Václav Klaus klade tři otázky politikům G8. Člen bankovní rady ČNB Vladimír Tomšík analyzuje spotřebu elektrické energie v ČR a její vztah k měnové politice. Ministr průmyslu a obchodu České republiky Martin Říman vyvrací mýty o českých emisích. Prezident Svazu průmyslu a dopravy Jaroslav Míl hodnotí obchodování s emisemi jako netransparentní byznys. Jaderný fyzik František Janouch vysvětluje, proč nás obnovitelné zdroje energie nezachrání. Finský expert Ami Rastas načrtává energetickou politiku ve Finsku, která je z velké části založená na jaderné energii. Marek Loužek z Centra pro ekonomiku a politiku vysvětluje, proč ropa nedojde nikdy. Energetický poradce Jiří Hanzlíček analyzuje energetické potřeby v ČR ve střetu s dnes dominantní ideologií.

Liberalizace a privatizace energetických odvětví jsou kroky správným směrem. Odstraňování starých regulací je však doprovázeno vznikem regulací nových, ještě přísnějších, které ekonomiku neúnosně brzdí. O energetické politice je třeba diskutovat věcně, zbavit se iracionálních předsudků a zbytečně nezvyšovat náklady na výrobu energie, což v konečném důsledku nepoškodí nikoho jiného než samotného spotřebitele, tedy každého z nás. Doufám, že k posílení těchto argumentů přispěje i tento nový sborník.

Václav Klaus
V Praze, 25. července 2007

A. Texty ze semináře „Jaderná energie – útlum nebo rozvoj“ (5. dubna 2007)

Jadernou energii potřebujeme

Daneš Burket

fyzik a publicista

Obejdeme se bez jaderných elektráren? Máme je čím nahradit? Jaké zdroje mohou v budoucnu pokrýt stále rostoucí poptávku po elektřině? V podmínkách České republiky můžeme nalézt odpovědi na tyto otázky na základě poměrně jednoduchých úvah. Podíváme-li se na bilanci spotřeby a výroby elektrické energie, potenciál jednotlivých zdrojů a možnosti dovozů ze sousedních zemí, zjistíme, že nám nezbývá než se spolehnout na klasické zdroje – uhlí a jádro. Často démonizované obnovitelné zdroje budou v dohledné budoucnosti – ať se nám to líbí nebo ne – pouze zdroji doplňkovými, které mají svoje místo v energetickém mixu, ale nemají potenciál pokrýt stále rostoucí poptávku po elektřině.

Státní energetická koncepce

V současnosti se živě diskutuje o výstavbě nového jaderného zdroje (nebo zdrojů), o prolomení územních ekologických limitů těžby uhlí či o našem závazku pokrýt 20 % spotřeby elektřiny z obnovitelných zdrojů. Na drtivou většinu otázek souvisejících s těmito diskusemi však již máme odpovědi – můžeme je nalézt v dokumentu nazvaném Státní energetická koncepce (SEK), která byla schválena usnesením vlády České republiky č. 211 ze dne 10. března 2004.

Státní energetická koncepce patří k základním součástem hospodářské politiky České republiky. Je výrazem státní odpovědnosti za vytváření podmínek pro spolehlivé a dlouhodobě bezpečné dodávky energie za přijatelné ceny a za vytváření podmínek pro její efektivní využití, které nebudou ohrožovat životní prostředí a budou v souladu se zásadami udržitelného rozvoje. Byla zpracována na základě analýz vývoje spotřeby energií, potenciálu zdrojů, cen surovin a mnoha a mnoha dalších, na její přípravě se podílely desítky odborníků.

Základními pilíři státní energetické koncepce jsou nezávislost (nezávislost na cizích zdrojích energie, nezávislost na zdrojích energie z rizikových oblastí, nezávislost na spolehlivosti dodávek cizích zdrojů), bezpečnost (bezpečnost zdrojů energie včetně jaderné bezpečnosti, spolehlivost dodávek všech druhů energie a racionální decentralizace energetických systémů) a udržitelný rozvoj (ochrana životního prostředí, ekonomický a sociální rozvoj). Tedy priority, na které klademe velký důraz i dnes.

Státní energetická koncepce stanovuje cíle, jichž chce stát dosáhnout, při ovlivňování vývoje energetiky ve výhledu příštích třiceti let. Při volbě priorit, cílů a souboru nástrojů energetická koncepce byla respektována hlediska energetická, ekologická, ekonomická a sociální. Bylo rozhodnuto, že naplňování priorit a cílů koncepce bude vyhodnocovat Ministerstvo průmyslu a obchodu v tříletých intervalech, o výsledcích vyhodnocení bude informovat vládu a v případě potřeby bude vládě předkládat návrhy na změnu koncepce.

Než však mohl být tento proces po třech letech od schválení energetické koncepce nastartován, začalo se v souvislosti s angažmá zelených v současné vládní koalici nakládat s energetickou koncepcí necitlivě a neodborně. Zajištění dostatku energie patří ke strategickým zájmům každého státu a státní energetická koncepce by se tak neměla stát předmětem „lidové tvořivosti“ či obětí prosazování zájmů jakékoliv skupiny.

Zelený scénář

Při přípravě státní energetické koncepce bylo zpracováno a analyzováno několik scénářů, z nichž byl nakonec vybrán scénář označený jako „Zelený“. Pro tento scénář je charakteristické, že administrativně neblokuje žádný zdroj energie – tedy odborníci na rozdíl od zelených vědí, že každý zdroj má své místo v energetickém mixu a neměli bychom se od žádného odvracet. Zelený scénář je směrem počítajícím s nejnižší dovozní energetickou náročností – víme, že závislost na dovozu energií je při současném cenovém vývoji výrazem nezodpovědnosti.

Scénář má ze všech posuzovaných variant nejmenší dopady na snižování zaměstnanosti – tedy byl kladen důraz na hledisko sociální. Je důležité také připomenout, že Zelený scénář byl nejčastěji doporučovanou variantou ve veřejné diskusi. Na základě diskuzí, které vedla odborná veřejnost, veřejných slyšení a posouzení vlivu na životní prostřední byl vybraný scénář ještě upraven ve prospěch úspor a obnovitelných zdrojů. Takový scénář by měl uspokojit každého, komu záleží na zajištění dostatku energií a současně nezapomíná na hlediska ekologická a sociální.

Připomeňme některé konkrétní výstupy z korigovaného Zeleného scénáře: energetická náročnost tvorby HDP se sníží z 1,212 na 0,454 MJ/Kč, tj. na 37 %; ČR dodrží všechny závazky z mezinárodních smluv v oblasti energetického hospodářství a životního prostředí; dojde k racionálnímu přehodnocení současných limitů těžeb hnědého uhlí; dojde k obnově dožívajících elektráren a hnědé uhlí bude po celé období nejvýznamnějším primárním energetickým zdrojem; na polovinu by měla klesnout spotřeba ropy; po roce 2010 se již nepředpokládá pokračování exportního charakteru energetické soustavy; mezi roky 2020 a 2025 se počítá s výrobou na novém jaderném bloku, mezi rokem 2025 a 2030 na dalším novém bloku; jaderná energie se po roce 2025 stane nejvýraznější technologií výroby elektřiny; podíl obnovitelných zdrojů energie v tuzemské spotřebě primárních zdrojů do roku 2030 vzroste na 15,7 %.

A nyní se podívejme do programového prohlášení současné vládní koalice: vláda si stanoví za svůj cíl snížení energetické spotřeby české ekonomiky na jednotku HDP o 40 % do roku 2020; zůstanou zachovány územní limity těžby hnědého uhlí; vláda nebude plánovat a podporovat výstavbu nových jaderných bloků; vláda zřídí nezávislou odbornou komisi k posouzení energetických potřeb České republiky v dlouhodobém horizontu. Jinými slovy – platnou Státní energetickou koncepci zahodíme do koše a zřídíme komisi, která začne posuzovat naše energetické potřeby. Při vší úctě k Pačesově komisi musí již zmiňované desítky odborníků, kteří pracovali na státní energetické koncepci, pociťovat silné zklamání nad zbytečnou prací.

Pokud bude Pačesova komise pracovat zodpovědně, nemůže dojít k jiným závěrům, než jsou uvedené ve Státní energetické koncepci. Můžeme dokonce očekávat, že přijde s alarmujícím zjištěním, že je na nastartování naplňování závěrů energetické koncepce pět minut po dvanácté. Co mě k takovému závěru vede? V posledních letech dochází k mnohem dramatičtějšímu růstu spotřeby elektrické energie, než se předpokládalo ve státní energetické koncepci. zatímco koncepce předpokládala mezi lety 2000–2005 nárůst spotřeby o 7,5 %, skutečnost byla 10,5 %; mezi lety 2000–2010 předpokládala nárůst o 17 %, ale dnešní odhady ukazují, že to bude minimálně 25 %.

Spotřeba versus výroba

K odpovědi na otázku, zda budeme či nebudeme potřebovat nové jaderné zdroje, můžeme dojít na základě jednoduchých úvah – úvah o bilanci spotřeby a výroby elektrické energie. V posledních třech letech roste meziročně spotřeba elektřiny v České republice o 2,7 %. HDP, životní úroveň a tedy i spotřeba elektřiny poroste v dalších letech podobným tempem, které se nám nepodaří příliš zmírnit ani za cenu úspor, které předpokládá Státní energetická koncepce.