(Bá)snění

Pavel Lahodný

(Bá)snění

miluji (bá)snění

a Tebe

k zbláznění

v imaginárním světě

kde zanechávám ve stratosféře

stopy bosých myšlenek –

propletená jména

moje

Máří Magdaléna

tak jako je řeka moři

jsi má síla

když přijímám pod obojí Tvoji něhu –

poskládám ze slabik vitráže

klamu tělem

ale hlava dokáže

jíti k Tobě přímo čelem

jsem násobkem i dělitelem

bloudivě chtivým badatelem

půlnoční nespavost

bezesná

zvědavost

zahalená do inkoustu

písmena plodí do řádků poezie

v povijanu z veršů –

rozplyneš se mi s ránem

panenka

s celofánem

na cestě mezi cigaretou

a studenou kávou k nepití

chudý ten kdo (bá)snění neprožije …

(Bá)snění o pitomé lásce

láska k Tobě je pitomost

vratká jak lávka

visutý most

od skály ke skále

kdesi v Nepále

pro drsné týpky

které jen tak neskolí

pitomá láska

nebo viróza chřipky

písek je (mezi slovy)

sypký

sněhy se zakoukaly do ledovce –

chci Tě mít pod sebou

nebo alespoň

v zákusku

v sendviči

v rohlíku

ve své staré zrcadlovce –

láska k Tobě je pitomost

přes to všechno

hloupý jsem dost

abych to nezkoušel každodenně

vyznávat city ženě

která (možná) ze zvyku

vysmívá se mi

až to cinkne o zem

vyhýbá se mému dotyku

sníh je chladný (v citovém)

průsmyku

písky se zakoukaly do pyramidy –

nemám Tě pod sebou

nebo alespoň

v pyžamu

v ložnici

v posteli

začlením se mezi srdeční invalidy –

láska k Tobě je pitomost

jako motel bez cesty

a já jediný jsem

host …

(Bá)snění o zimní Praze

prosinec pohladil Prahu

sněží

do špičatých věží

do kožíšků koček

krystalky ledových vloček

a za tu snahu

milenci jsou vděční zimě

v objetí

dlaň dlani je pečetí

jedna druhou zahřeje

zacinkají troleje

zaláskované pantomimě

stínům oblečeným do šály

retům

bezkřídlým vzletům

cosi krásné začíná

něžná Praha usíná

z parníků sirén signály

vyplaší racky i políbení

Kampu

míti tak Aladinovu lampu

najdu svoji Budhur

ať pozná vůni purpur

prosincově bílé představení

jako číše cinkne o zem

o podlahu

ošetřím rány nasadím dlahu

městu v zimním čase

Karlově mostu na jeho řase

prosinec pohladil Prahu

sněží

je něco krásnějšího –

stěží …

(Bá)snění o milostných psaníčkách

voňavá jsou milostná psaníčka

tajemná

vyznání vzájemná

od opeřeného poslíčka

neboť pošťák s brašnou

projde bránou Prašnou

mrzutý z psaníček

plných básniček

- z lásky

(zahodí je mezi sedmikrásky)

rudá jsou srdíčka na obálce

potisky

rtěnkovými obtisky

potěší kohosi kdesi v dálce

na mostě malíři

štětcem svým zamíří

do srdcí milenců

a ruce spiklenců

- malují

(bez peněz za pouhé děkuji)

ještě mám schovaná slovíčka mazlivá

mašličkou

svázaná kratičkou

každý lístek je voda živá

pohladí zlehýnka

na lásky vzpomínka

ne jako dneska

stručná esemeska

- bez duše

(kam jsi se poděla Venuše)

a staré dobré časy …

(Bá)snění pyrenejské

nehořím –

ale ještě pořád doutnám

stačí rozfoukat uhlíky

poslouchat slavíky

z Madridu

ač nemám rád koridu

ale horkou dívčí krev

dej mi prosím transfúzi

pro lásku

pro chůzi

na provázku

neplavu –

ale zatím se netopím

čekám na  stéblo trávy

slavíci zpívají do oktávy

trylky

pro naše intimní chvilky

bez zlatavé svatozáře

bytostí andělských

okřídlených

milenek španělských

(k lásce)

vyvolených

nehořím

neplavu

mám však svoji představu

o milování

které objeví se znenadání

pod Pyrenejským

pohořím …

(Bá)snění o vodě

vodo

sestřičko křišťálu –

protékej mi dlaní

buď moje síla

která do žil se vlila

hebká a hojivá

protékej mi tělem

buď mi životem

vyplněným tarotem

snová a pravdivá

protékej mi srdcem

buď mým pramenem

v citu schouleném

budí se a ožívá

protékej mi duší

buď mojí ženou

po nocích vytouženou

ač rdící se zazpívá

voda

sestřička křišťálu …

(Bá)snění o slunovratu

slané jsou slzy

polibky sladké

a já již brzy

Tvé tělo hladké

zbavím soli přidám trošku medu

až po sto první Tě svedu

- v podkroví

prosinec ledový

na okno dýchá květiny

jež bez vázy vadnou

propastné jsou výšiny

s lahví vína vratnou

v nejdelší noci slunovratu

ve tmě a po hmatu

- svléknu Ti košilku

na chvilku

nebo raději na noc celou

moje sněženko

s vášní rozhořelou

vyluštěná tajenko

dnes je dnes a zítra kdo ví

možná žebřík provazový

- použiji

k lodžii

kde slzy jsou slané

ale sladké polibky

kdepak milý pane

za milostné výhybky

se platí

závratí

- z nejdelší noci slunovratí

kdo nemiluje – neutratí …

(Bá)snění edenské

nenechávejte ženy mluvit s hady

zvláště s těmi ze zahrady

edenské

vždyť jejich vnady

pozemské

jsou tak krásné

až oko žasne

když nejsou skryty

jablka přinášejí pohromu

utržená ze stromu

poznání

těžko se jednomu (hadu)

ubrání

vědomy si své nahoty

ochudily naše životy

jak praví nám mýty

dávejte ženám city vroucí

vždyť přece sám Vševědoucí

miluje

v lásce nehasnoucí (si)

libuje

i když vyhnal z Ráje

zahalené taje

(Adama a Evy)

všechny hříchy jsou smyty

a tak zůstaly nám

(naštěstí)

hrozny ženské révy …

(Bá)snění o nechtění

dnes se mi nechce snít

psát

přemýšlet

múzám harfy rozeznít

šišatý je svět

a Eiffelovka příliš daleko –

tak z čeho jsem teď na měkko

dnes se mi nechce milovat

něžnit

líbat

na Tvém těle flámovat

klisnu bez hříbat

vkreslit Ti do kůže –

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy (Bá)snění.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.