Vzor citace: Kotenová, B., Petrová, P., Tomíček, M. Zákon o spotřebních daních. Komentář. 2., aktualizované vydání. Praha: Wolters Kluwer, 2015. 720 s.

KATALOGIZACE V KNIZE - NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Kotenová, Bohumila

Zákon o spotřebních daních : komentář / Bohumila Kotenová, Petra Petrová, Milan Tomíček. -- 2. aktualizované vydání. -- Praha : Wolters Kluwer, 2015. --

720 stran. -- (Komentáře Wolters Kluwer)

ISBN 978-80-7478-883-3 (brožováno)

336.226.3 * 351.72 * (437.3)

- spotřební daně -- Česko

- zákony

- komentáře

336.1/.5 - Veřejné finance [4]

Zákon o spotřebních daních

Komentář

Bohumila Kotenová, Petra Petrová, Milan Tomíček

Právní stav publikace k 1. 7. 2015

Obsah této publikace naleznete také v ASPI.

E-kniha je dostupná na www.wolterskluwer.cz/obchod

© Wolters Kluwer, a. s., 2015

978-80-7478-883-3 (brož.)

978-80-7478-884-0 (e-pub)

978-80-7478-885-7 (mobi)

Vydává Wolters Kluwer, a. s.

U Nákladového nádraží 6, 130 00 Praha 3

v roce 2015 jako svou 2056. publikaci.

Odpovědná redaktorka Ing. Andrea Doušová

Jazykové korektury Jana Weberová

Vydání 2., aktualizované

Stran 720

Sazba eL-typo

Tisk Sowa Sp. z o.o., ul. Raszyńska 13, 05-500 Piaseczno, Poland

PŘEDMLUVA

Již se vstupem České republiky do Evropské unie došlo k výrazným změnám v oblasti správy a výběru spotřebních daní, když byl přijat „nový“ zákon o spotřebních daních, do kterého byla transponována pravidla vyplývající z tehdy platných směrnic Evropské unie. Mezi nejvýznamnější změny patřilo zavedení statusu daňových skladů a oprávněných příjemců, s tím související dopravy v režimu podmíněného osvobození od daně a na to navazujících daňových dokladů apod., které vycházely ze směrnice 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani.

K 1. dubnu 2010 došlo k významné kvalitativní změně v oblasti dopravy v režimu podmíněného osvobození od daně, kdy byl zaveden nový elektronický systém pro výměnu elektronických průvodních dokladů, tzv. EMCS (Excise Movement and Control System). Tento systém zavádí, na rozdíl od dosavadního systému založeného na papírových dokladech, doklady v elektronické podobě a především jejich „výměnu“ prostřednictvím elektronických prostředků. Měl by urychlit nezbytné formality a usnadnit sledování dopravy vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od spotřební daně.

Systém EMCS byl vytvořen na základě Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady Evropské unie č. 1152/2003/ES ze dne 16. června 2003 o zavedení elektronického systému pro přepravu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani a vychází především ze směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS a nařízení Komise č. 684/2009 ze dne 24. července 2009, kterým se provádí směrnice Rady 2009/118/ES, pokud jde o elektronické postupy pro přepravu zboží podléhajícího spotřební dani v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně.

Novela zákona účinná k 1. dubnu 2010 tedy transponovala tato nová pravidla pro výměnu elektronických průvodních dokladů. Především v případech, kdy doprava v režimu podmíněného osvobození od daně začíná či končí mimo Českou republiku, je nutno vycházet nejenom ze znění zákona, nýbrž z faktického stavu, resp. postupu, jakým jsou tato pravidla zaváděna v jiných členských státech. Některé členské státy totiž zatím tento systém neimplementovaly v plném rozsahu. Vedle této oblasti novela přináší i mnoho dalších změn zaměřených především na zlepšení kontroly, správy a výběru spotřebních daní.

Poslední dvě novely účinné v roce 2015 (k 1. lednu a 1. červenci) přinesly do zákona mnoho změn. Novela účinná k 1. lednu 2015 nově upravuje povolovací řízení pro oblast spotřebních daních, která do té doby byla roztříštěná a nesystematická. Jasně stanovuje podmínky, které je bezpodmínečně nutné splnit, aby mohlo být vydáno příslušné povolení. Dále tato novela nově upravuje problematiku nakládání se zvláštními minerálními oleji, skupinou minerálních olejů, které jsou často zneužívány k daňovým únikům. Novela zákona účinná k 1. červenci zavádí nový předmět daně ze surového tabáku a definuje podmínky nakládání s ním.

Podobně jako oblast daně z přidané hodnoty je oblast spotřební daně v rámci Evropské unie významným způsobem harmonizována. Vedle výše uvedené směrnice byly do zákona transponovány další směrnice týkající se již jednotlivých spotřebních daní. A podobně jako při uplatňování daně z přidané hodnoty i zde musí plátce posuzovat vzájemný vztah ustanovení zákona a jednotlivých směrnic, jsou-li tyto v nesouladu. Přitom musí plátce vzít v úvahu doktríny přímé a nepřímé účinnosti směrnic.

Zatímco přímá účinnost je doktrína umožňující plátci postupovat za určitých podmínek přímo dle směrnice, která je již delší dobu akceptována jak českými soudy, tak mnohými správci daně, povědomí o doktríně nepřímé účinnosti nebylo zatím tak rozšířené. Nicméně i v této oblasti se již objevily první rozsudky českých soudů potvrzující, že doktrína nepřímého účinku stanoví povinnost vykládat vnitrostátní právo určitým způsobem. Přitom musí být dodržena podmínka, že vnitrostátní předpis je schopen takového výkladu. Nejvyšší správní soud konstatoval, že „umožňují-li vnitrostátní interpretační techniky vyložit dané vnitrostátní ustanovení několika způsoby, má správní orgán, jakož i soud povinnost použít ten výklad, který je nejbližší smyslu a cíli odpovídajícího komunitárního ustanovení, jež mělo být touto cestou implementováno. Pokud je tedy ustanovení zákona nejasné, neurčité nebo není definováno, nelze ani určit, zda je se směrnicí v rozporu. Ze svého principu tedy nepřímý účinek komunitárního práva nikdy nemůže být contra legem. Může však jít i v neprospěch plátce.“

Naopak možnost přímého účinku je podmíněna tím, že dané ustanovení směrnice je jasné, dostatečně určité, bezpodmínečné, lhůta pro implementaci daného ustanovení již pominula a národní legislativa je s daným ustanovením v rozporu.

Významným vodítkem při výkladu směrnic jsou i rozsudky Evropského soudního dvora, které mohou obsahovat bližší výklad textu směrnic. Na rozdíl od daně z přidané hodnoty není těchto rozsudků příliš mnoho a povětšinou jsou zaměřeny spíše na vymezení jednotlivých vybraných výrobků, které jsou předmětem spotřebních daní.

I české soudy vynesly celou řadu rozsudků týkajících se aplikace spotřebních daní, které jsou významným vodítkem při interpretaci platných předpisů.

Abychom poskytli pokud možno co nejkomplexnější komentář jednotlivých ustanovení zákona, snažili jsme se při jeho přípravě vycházet nejen z textu zákona, ale zohlednit i všechny výše uvedené zdroje. Kromě toho jsme využili i praktické zkušeností získané v průběhu posledních sedmi let účinnosti zákona, a to jak na straně plátců a odborné veřejnosti, tak na straně celní správy.

Jelikož mnozí plátci daně nejsou často schopni, vzhledem k používané terminologii, přesně vyložit některá ustanovení zákona, kladli jsme důraz i na jejich důkladná objasnění.

autoři

O AUTORECH

Bohumila Kotenová

Ing. Bohumila Kotenová pracuje u Celní správy České republiky od roku 1995, kdy ukončila studium na Vysoké škole chemicko-technologické v Praze.

Od roku 2003 pracuje jako metodik-koordinátor na odboru daní Generálního ředitelství cel, kde se zaměřuje na problematiku minerálních olejů a biopaliv.

Působí jako lektorka odborných seminářů nejen pro pracovníky celní správy, ale i pro veřejnost, pravidelně publikuje v odborných časopisech. V rámci resortu Ministerstva financí ČR se podílí na přípravě návrhů novel zákona o spotřebních daních a dalších zákonů.

Petra Petrová

Mgr. Petra Petrová se problematikou spotřebních daní zabývá od roku 2004, kdy ukončila studium na Právnické fakultě Univerzity Palackého v Olomouci.

Od roku 2004 do roku 2010 působila jako metodik daňového procesu na odboru spotřebních daní Generálního ředitelství cel. Nyní pracuje na právním odboru Generálního ředitelství cel, kde připravuje rozhodnutí v daňovém a správním řízení v rámci rozhodování o řádných opravných prostředcích proti rozhodnutím celních úřadů a dále o mimořádných a dozorčích prostředcích v těchto řízeních.

Působí rovněž jako lektorka daňového procesu, zákona o spotřebních daních a ekologických daní pro pracovníky Celní správy České republiky. V rámci resortu Ministerstva financí ČR se také podílí na přípravě návrhů novel zákona o spotřebních daních a dalších zákonů.

Milan Tomíček

Mgr. Milan Tomíček se na komplexní poradenství v oblasti DPH, cel a spotřebních daní v České republice specializuje od roku 1998. Jeho profesionální aktivity zahrnují DPH plánování pro výrobní a obchodní podniky, společnosti v oblasti maloobchodu a rovněž celní poradenství pro průmyslové podniky, má dlouholeté zkušenosti s přeshraničními transakcemi v oblasti zboží a služeb.

V letech 2000 až 2005 působil jako vedoucí oddělení nepřímých daní v pražské pobočce společnosti KPMG. Předtím pracoval sedm let v pražské kanceláři společnosti Deloitte & Touche. Během svého působení u těchto společností absolvoval dlouhodobé stáže v jejich zahraničních pobočkách. V současnosti je daňovým partnerem ve společnosti STANĚK, TOMÍČEK & Partners, s.r.o., www.stanek-tomicek.com.

Je členem odborných sekcí pro DPH a spotřební daně Komory daňových poradců České republiky a rovněž odborné sekce DPH International Fiscal Association. Profiluje se jako uznávaný autor odborných článků a publikací na téma DPH a spotřebních daní. Mimo jiné je též korespondentem za Českou republiku pro odborný časopis International VAT Monitor a přispívá do dalších publikací IBFD (International Bureau of Fiscal Documentation). Rovněž se účastní legislativního procesu v oblasti DPH, působí jako lektor na seminářích pro odbornou veřejnost.

SEZNAM POUŽITÝCH ZKRATEK

celní kodex Společenství

Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství

daňový řád

zákon č. 280/2009 Sb., daňový řád

FAME

methylestery mastných kyselin

insolvenční zákon

zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon)

KDP

Komora daňových poradců České republiky

Kombinovaná nomenklatura

Společný celní sazebník EU platný pro rok 2010 (Příloha č. 1 Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku) – nařízení Komise (ES) č. 948/2009

Koordinační výbor KDP a MF

Koordinační výbor Komory daňových poradců České republiky a Ministerstva financí České republiky

MF

Ministerstvo financí České republiky

Nařízení

Nařízení Komise (ES) č. 684/2009 ze dne 24. července 2009 kterým se provádí směrnice Rady 2008/118/ES, pokud jde o elektronické postupy pro přepravu zboží podléhajícího spotřební dani v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně

nařízení 2658/87/EHS

Nařízení rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku

nařízení 2719/92/EHS

Nařízení Komise (ES) č. 2719/92 ze dne 11. září 1992 o průvodním úředním dokladu při přepravě výrobků podléhající spotřební dani v rámci režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně

nařízení 3649/92/EHS

Nařízení komise (EHS) č. 3649/92 ze dne 17. prosince 1992 o zjednodušeném průvodním dokladu pro pohyb výrobků podléhajících spotřební dani, které byly propuštěny pro domácí spotřebu v odesílajícím členském státě, uvnitř Společenství

nařízení 31/96/ES

Nařízení komise (ES) č. 31/96 o osvědčení o osvobození od spotřební daně

nařízení 883/2001/ES

Nařízení Komise (ES) č. 883/2001 ze dne 24. dubna 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro obchod se třetími zeměmi s produkty v odvětví vína

nařízení 884/2001/ES

Nařízení Komise (ES) č. 884/2001 ze dne 24. dubna 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro průvodní doklady pro přepravu vinařských produktů a pro evidenční knihy vedené v odvětví vína

nařízení 2073/2004/ES

Nařízení Rady (ES) č. 2073/2004 ze dne 16. listopadu 2004 o správní spolupráci v oblasti spotřebních daních

nařízení 1309/2005/ES

Nařízení Komise (ES) č. 1309/2005 ze dne 10. srpna 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 3199/93 o vzájemném uznávání postupů úplné denaturace lihu pro účely osvobození od spotřební daně

nařízení 436/2009/ES

Nařízení Komise (ES) č. 436/2009 ze dne 26. května 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 479/2008, pokud jde o registr vinic, povinná prohlášení a shromažďování údajů pro sledování trhu, průvodní doklady pro přepravu vinařských produktů a evidenční knihy vedené v odvětví vína

nařízení 314/2012/EU

Prováděcí nařízení komise (EU) č. 314/2012 ze dne 12. dubna 2012 kterým se mění nařízení (ES)č. 555/2008 a (ES) č. 436/2009, pokud jde o průvodní doklady pro přepravu vinařských produktů a evidenční knihy vedené v odvětví vína

NSS

Nejvyšší správní soud České republiky

obč. zák.

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

obch. zák.

zákon č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník

obecní zřízení

zákon č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení)

prováděcí nařízení k celnímu kodexu

Nařízení Komise (EHS) 2454/93, prováděcí předpis k Nařízení Rady (EHS) 2913/92 kterým se vydává celní kodex Společenství

rozhodnutí 1152/2003/ES

Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady Evropské unie č. 1152/2003/ES ze dne 16. června 2003 o zavedení elektronického systému pro přepravu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani

SDEU, ESD

Soudní dvůr Evropské unie, Evropský soudní dvůr

SKP

Standardní klasifikace produkce

směrnice 65/65/EHS

Council Directive of 26 January 1965 on the approximation of provisions laid down by law, regulation or administrative action relating to proprietary medicinal products

směrnice 92/12/EHS

Směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani

směrnice 92/79/EHS

Směrnice Rady č. 92/79/EHS ze dne 19. října 1992 o sbližování daní z cigaret

směrnice 92/80/EHS

Směrnice Rady č. 92/80/EHS ze dne 19. října 1992 o sbližování daní z jiných tabákových výrobků než cigaret

směrnice 92/83/EHS

Směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů

směrnice 92/84/EHS

Směrnice Rady 92/84/EHS ze dne 19. října 1992 o sbližování sazeb spotřební daně z alkoholu a alkoholických nápojů

směrnice 95/59/ES

Směrnice Rady č. 95/59/EHS o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků

směrnice 95/60/ES

Směrnice Rady (ES) č. 95/60/ES ze dne 27. listopadu 1995 o daňovém značení plynových olejů a petroleje

směrnice 2003/96/ES

Směrnice Rady (ES) č. 2003/96/ES, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických výrobků a elektřiny

Směrnice

Směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS

směrnice 2009/28/ES

Směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2009/28/ES o podpoře a využívání energie z obnovitelných zdrojů a o změně a zrušení směrnic 2001/77/ES a 2003/30/ES

směrnice 2009/30/ES

Směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2009/30/ES, kterou se mění směrnice 98/70/ES, pokud jde o specifikace benzinu, motorové nafty a plynových olejů, zavedení mechanismů pro sledování a snížení emise skleníkových plynů a směrnice Rady 1999/32/ES, pokud jde o specifikaci paliva používaného plavidly vnitrozemské plavby, a kterou se ruší směrnice 93/12/EHS

směrnice 2010/12/EU

Směrnice rady ze dne 16. února 2010 kterou se mění směrnice 92/79/EHS, 92/80/EHS a 95/59/ES o struktuře a sazbách spotřební dan z tabákových výrobků a směrnice 2008/118/ES

směrnice 2011/64/EU

Směrnice Rady 2011/64/EU ze dne 21. června 2011 o struktuře a sazbách spotřební daně z tabákových výrobků (kodifikované znění)

s. ř. s.

zákon č. 150/2002 Sb., soudní řád správní ve znění pozdějších předpisů

stavební zákon

zákon č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon)

tr. zákoník

zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

vyhláška č. 141/1997 Sb.

o technických požadavcích na výrobu, skladování a zpracování lihu

vyhláška č. 370/2003 Sb.

vyhláška č. 370/2003 Sb., ze dne 29. října 2003,kterou se stanoví podmínky a náležitosti pro prokázání skutečností rozhodných pro posouzení žádosti o snížení zajištění spotřební daně nebo o upuštění od jeho poskytnutí

vyhláška č. 467/2003 Sb.

vyhláška č. 467/2003 Sb., o používání tabákových nálepek při značení tabákových výrobků

vyhláška č. 468/2003 Sb.

vyhláška č. 468/2003 Sb., ze dne 12. prosince 2003 o stanovení vzorce pro výpočet extraktu původní mladiny a metodách určení extraktu původní mladiny

vyhláška č. 237/2005 Sb.

vyhláška č. 237/2005 Sb., kterou se stanoví výše technicky zdůvodněných ztrát při dopravě a skladování minerálních olejů

vyhláška č. 275/2005 Sb.

vyhláška č. 275/2005 Sb., kterou se stanoví postup při zpracování návrhů cen pro konečného spotřebitele u cigaret a při změnách těchto cen

vyhláška č. 34/2007 Sb.

vyhláška č. 34/2007 Sb. o značkování některých dalších minerálních olejů

vyhláška č. 61/2007 Sb.

vyhláška č. 61/2007 Sb., kterou se stanoví podrobnosti značkování a barvení vybraných minerálních olejů a značkování některých dalších minerálních olejů

vyhláška č. 60/2010 Sb.

vyhláška č. 60/2010 Sb., kterou se mění vyhláška č. 468/2003 Sb., o stanovení vzorce pro výpočet extraktu původní mladiny před zakvašením a metodách určení extraktu původní mladiny

vyhláška č. 202/2014 Sb.

vyhláška č. 202/2014 Sb., o způsobu výpočtu nároku na vrácení daně z minerálních olejů zaplacené v cenách některých minerálních olejů spotřebovaných v zemědělské prvovýrobě a způsobu a podmínkách vedení dokladů a evidence s nimi souvisejícími

zák. o barvení a značkování někt. uhlovodíkových paliv a maziv

zákon č. 136/1994 Sb., o barvení a značkování některých uhlovodíkových paliv a maziv a o opatření s tím souvisejících, a o změně dalších zákonů

zák. o cenách

zákon č. 526/1990 Sb., o cenách

zák. o daních z příjmů

zákon č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů

zák. o majetku ČR

zákon č. 219/2000 Sb., o majetku České republiky a jejím vystupováním v právních vztazích

zák. o provozu na poz. komunikacích

zákon č. 56/2001 Sb., o podmínkách provozu vozidel na pozemních komunikacích a o změně zákona č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem vozidla a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojištění odpovědnosti z provozu vozidla), ve znění zákona č. 307/1999 Sb.

zák. o působnosti Správy stát. hm. rezerv

zákon č. 97/1993 Sb., o působnosti Správy státních hmotných rezerv

zák. o Rejstříku trestů

zákon č. 269/1994 Sb., o Rejstříku trestů

zák. o správě daní a poplatků

zákon č. 337/1992 Sb., o správě a daní a poplatků

zák. o tech. požadavcích na výrobky

zákon č. 22/1997 Sb., o technických požadavcích na výrobky a o změně a doplnění některých zákonů

zák. o účetnictví

zákon č. 563/1991 Sb., o účetnictví

zák. o živ. úřadech

zákon č. 570/1991 Sb., o živnostenských úřadech

zákon o Celní správě

zákon č. 17/2012 Sb., o Celní správě České republiky

zákon o DPH

zákon č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty

zákon o lihu

zákon č. 61/1997 Sb., o lihu

zákon o metrologii

zákon č. 505/1990 Sb., o metrologii

zákon o přestupcích

zákon č. 200/1990 Sb., o přestupcích

zákon o spotřebních daních

zákon č. 353/2003 Sb., o spotřebních daních

živnostenský zákon

zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon)

ZÁKON O SPOTŘEBNÍCH DANÍCH

zákon č. 353/2003 Sb., ze dne 26. září 2003

Ve znění:

zákona č. 479/2003 Sb., č. 237/2004 Sb., č. 313/2004 Sb., č. 558/2004 Sb., č. 693/2004 Sb., č. 179/2005 Sb., č. 217/2005 Sb., č. 377/2005 Sb., č. 379/2005 Sb., č. 545/2005 Sb., č. 310/2006 Sb., č. 575/2006 Sb., č. 261/2007 Sb., č. 270/2007 Sb., č. 296/2007 Sb., č. 37/2008 Sb., č. 124/2008 Sb., č. 245/2008 Sb., č. 309/2008 Sb., č. 87/2009 Sb., č. 281/2009 Sb., č. 292/2009 Sb., č. 362/2009 Sb., č. 59/2010 Sb., č. 95/2011 Sb., č. 221/2011 Sb., č. 420/2011 Sb., č. 457/2011 Sb., č. 458/2011 Sb., č. 18/2012 Sb., č. 407/2012 Sb., č. 500/2012 Sb., č. 308/2013 Sb., zákonného opatření Senátu č. 344/2013 Sb., zákona č. 201/2014 Sb., č. 331/2014 Sb., č. 157/2015 Sb.

Parlament se usnesl na tomto zákoně České republiky:

ČÁST PRVNÍ – OBECNÁ USTANOVENÍ

§ 1

Předmět úpravy

(1) Tento zákon zapracovává příslušné předpisy Evropské unie1) a upravuje

a) podmínky zdaňování minerálních olejů, lihu, piva, vína a meziproduktů a tabákových výrobků (dále jen „vybrané výrobky“) a surového tabáku spotřebními daněmi,

b) způsob značení a prodeje tabákových výrobků,

c) způsob barvení a značkování vybraných minerálních olejů,

d) způsob značkování některých dalších minerálních olejů,

e) sledování nakládání se zvláštními minerálními oleji a

f) nakládání se surovým tabákem.

(2) Spotřebními daněmi jsou

a) daň z minerálních olejů,

b) daň z lihu,

c) daň z piva,

d) daň z vína a meziproduktů,

e) daň z tabákových výrobků a

f) daň ze surového tabáku.

(3) Orgány Celní správy České republiky vykonávají

a) správu spotřebních daní,

b) další působnosti podle tohoto zákona související s vybranými výrobky a se surovým tabákem; při jejich výkonu postupují podle daňového řádu s výjimkou řízení o správních deliktech.

1) Směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS, ve znění směrnice Rady 2013/61/EU ze dne 17. prosince 2013, kterou se mění směrnice 2006/112/ES a 2008/118/ES, pokud jde o francouzské nejvzdálenější regiony, a zejména Mayotte.

Směrnice Rady 2011/64/EU ze dne 21. června 2011 o struktuře a sazbách spotřební daně z tabákových výrobků.

Směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů.

Směrnice Rady 92/84/EHS ze dne 19. října 1992 o sbližování sazeb spotřební daně z alkoholu a alkoholických nápojů.

Směrnice Rady 95/60/ES ze dne 27. listopadu 1995 o daňovém značení plynových olejů a petroleje.

Směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, ve znění směrnice Rady 2004/74/ES ze dne 29. dubna 2004, kterou se mění směrnice 2003/96/ES, pokud jde o možnost některých členských států uplatňovat u energetických produktů a elektřiny dočasné osvobození od daně nebo sníženou úroveň zdanění, a směrnice Rady 2004/75/ES ze dne 29. dubna 2004, kterou se mění směrnice 2003/96/ES, pokud jde o možnost Kypru uplatňovat u energetických produktů a elektřiny dočasné osvobození od daně nebo sníženou úroveň zdanění.

K § 1

1. Tento paragraf vymezuje obecně jednotlivé výrobky, které podléhají spotřebním daním, a v návaznosti na to i jednotlivé spotřební daně. Zároveň pro výrobky podléhající spotřební dani zavádí legislativní zkratku vybrané výrobky. Jiné než vybrané výrobky nemohou podléhat spotřební dani. Vybrané výrobky zde uvedené jsou podrobně vymezeny v části druhé zákona, minerální oleje v § 45, líh v § 67, pivo v § 81, víno a meziprodukty v § 93 a tabákové výrobky v § 101. Novela účinná od 1. ledna 2014 zrušila zavedenou legislativní zkratku daň.

2. K předmětu daně se vyjádřil NSS:

Podstatou či principem spotřební daně je zatížení vybraných výrobků touto daní, a to z důvodu nepřímé regulace jejich spotřeby. Vybranými výrobky jsou výrobky alkoholické (líh, víno, pivo), tabákové a dále minerální oleje. Jiné, než nyní vyjmenované výrobky, nelze této dani podrobit; zákon pro ně zavedl shrnující výraz vybrané výrobky.

Spotřební daně jsou daněmi nepřímými a daňovými poplatníky jsou všichni ti, kteří výrobky zatížené touto daní nakupují. Podstatné však je, že osoby, které daň do státního rozpočtu odvádějí, a to pod svojí majetkovou odpovědností, jsou plátci této daně. Je to tedy obdobná platební povinnost, jaká existuje pro plátce daně z příjmů ze závislé činnosti, který je povinen srazit a odvést daň z příjmů ze závislé činnosti za příjemce těchto příjmů. Spotřební daně jsou odváděny jednorázově a daň je stanovena částkou za jednotku množství jednotlivých výrobků.

Protože předmětem spotřební daně jsou věci určené druhově, tak jedním z důvodů, proč zákon o spotřebních daních klade zvláštní požadavky na vedení přesné dokumentace, je právě to, aby bylo možné jednoznačně posoudit, zda byla spotřební daň za konkrétní množství vybraných výrobků řádně uhrazena. (NSS 1 Afs 81/2009-68)

3. Vedle vymezení vybraných výrobků upravuje zákon rovněž způsob značení a prodeje tabákových výrobků a způsob značení a barvení některých minerálních olejů. Legislativní úprava značkování a barvení vybraných minerálních olejů (viz komentář k § 134a až 134k) byla do zákona převzata ze zák. o barvení a značkování někt. uhlovodíkových paliv a maziv, novelou zákona č. 575/2006 Sb., která nabyla účinnosti k 1. lednu 2007. Současně bylo do zákona zavedeno nově i značkování některých dalších minerálních olejů (viz komentář k § 134l až 134v).

4. Novelou účinnou k 1. lednu 2015 byly v nové části sedmé zákona vymezeny tak zvané „zvláštní minerální oleje“. Jedná se o minerální oleje, které jsou primárně určeny pro jiný účel než pohon motorů, ale které jsou často nelegálně přimíchávány do nafty a používány pro pohon motorů. S cílem zajistit lepší možnosti sledování těchto zvláštních minerálních olejů je osobám nakládajícím se zvláštními minerálními oleji stanovena povinnost oznamovat správci daně skutečnosti o nakládání s těmito oleji. Jedná se primárně o nabytí, prodej nebo jiný převod zvláštního minerálního oleje jiné osobě (viz komentář k § 134w až 134zg). V návaznosti na tuto novou část sedmou bylo do komentovaného ustanovení doplněno i sledování nakládání s minerálními oleji.

5. Novela účinná k 1. červenci 2015 zavedla novou spotřební daň, a to daň ze surového tabáku. Surový tabák není na rozdíl od ostatních komodit, které v současné době podléhají spotřební dani, vybraným výrobkem, resp. není zahrnut pod pojem „vybrané výrobky“, což znamená, že veškeré paragrafy zákona odkazující se na vybrané výrobky se na surový tabák nevztahují. Uplatnění daně ze surového tabáku je vymezeno v § 131a až 131g.

6. V souladu s tímto ustanovením jsou správci daně orgány Celní správy České republiky. V návaznosti na daňový řád novela zákona účinná od 1. května 2011 odstranila vymezení místní příslušnosti těchto orgánů. Při určení místně příslušného celního orgánu je tak nutno vycházet z ustanovení daňového řádu. V mnoha případech se správy daně „účastní“ v pozici správce daně celní úřad, místně příslušný například daňovému skladu, ve kterém začíná přeprava zboží v režimu podmíněného osvobození od daně (například § 24 odst. 2, § 25 odst. 3, § 26 odst. 5), nebo celní úřad, který má v územní působnosti městskou část Praha 1 (například § 27a odst. 2 a 3).

7. Počínaje 1. lednem 2013 je v zákoně užíván především obecný pojem „správce daně“ ve spojení s úvodním § 1 odst. 3 zákona, který svěřuje správu spotřebních daní orgánům Celní správy České republiky, a § 8 odst. 1 písm. c) zákona o Celní správě, který v první instanci svěřuje správu daní celním úřadům.

8. Pojem „správce daně“ je v zákoně užíván obecně ve všech případech, kdy se daná kompetence procesně řídí daňovým řádem, a to bez ohledu na skutečnost, že je v konkrétním případě jejím nositelem celní úřad, resp. je vykonávána prostřednictvím celníka jako příslušníka bezpečnostního sboru.

9. Pojem „celní úřad“ je v zákoně užíván zejména v případech, kdy příslušná kompetence souvisí s problematikou celních režimů a s fyzickým přechodem zboží přes hranice daňového území České republiky, resp. Evropské unie, a dále ve speciálních případech, kdy je třeba explicitně stanovit působnost jednotlivého celního úřadu (například Celní úřad Praha Ruzyně nebo Celní úřad pro hl. m. Prahu).

10. Novela účinná k 1. lednu 2015 rozšířila působnost orgánů Celní správy České republiky ve věcech, které souvisí se správou spotřební daně, resp. s vybranými výrobky. Jedná se například o činnosti související se sledováním zvláštních minerálních olejů, které byly do zákona doplněny k témuž datu. V návaznosti na novelu účinnou k 1. červenci 2015 byla působnost těchto orgánů rozšířena také na nakládání se surovým tabákem.

11. Při výkonu dalších kompetencí svěřených správci daně bude tento správce daně procesně postupovat podle daňového řádu. Výjimku představují řízení o správních deliktech, na která se nepoužijí ustanovení daňového řádu. Standardně v těchto případech bude využit procesní režim správního řádu.

Související ustanovení:

§ 13 – přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, § 20 – zrušení povolení k provozování daňového skladu z moci úřední, § 21a – povolení ručitele, § 22 – oprávněný příjemce pro opakované přijímání vybraných výrobků, § 23 – oprávněný příjemce pro jednorázové přijetí vybraných výrobků, § 23a – podmínka pro vydání povolení pro jednorázové přijetí vybraných výrobků, § 33a – zástupce pro zasílání vybraných výrobků, § 36 – prodej za ceny bez daně, § 41 – pravomoci správce daně, § 42 – Řízení o zajištění vybraných výrobků nebo dopravního prostředku, § 45 – předmět daně z minerálních olejů, § 67 – předmět daně z lihu, § 81 – předmět daně z piva, § 93 – předmět daně z vína a meziproduktů, § 101 – předmět daně z tabákových výrobků, § 131a – plátce daně ze surového tabáku, § 131b – předmět daně ze surového tabáku, § 131c – vznik daňové povinnosti ze surového tabáku, § 131d – základ daně ze surového tabáku, § 131e – sazba a výpočet daně ze surového tabáku, § 131f – zdaňovací období, § 131g – daňové přiznání a dodatečné daňové přiznání k dani ze surového tabáku, § 134a až 134k – značkování a barvení vybraných minerálních olejů, § 134l až 134v – značkování některých dalších minerálních olejů, § 134w – vymezení základních pojmů pro nakládání se zvláštními minerálními oleji, § 134x – registrační řízení, § 134y – podmínky registrace, § 134z – rozhodnutí o registraci, § 134za – zrušení registrace na návrh, §134zb – zrušení registrace z moci úřední, § 134zc – registr osob nakládajících se zvláštními minerálními oleji, § 134zd – omezení nakládání se zvláštními minerálními oleji, § 134ze – evidence zvláštních minerálních olejů, § 134zf – oznamovací povinnost osoby nakládající se zvláštním minerálním olejem, § 134zg – zajištění zvláštního minerálního oleje nebo dopravního prostředku, § 134zh – osoba skladující surový tabák, § 134zi – registrační řízení, § 134zj – podmínky registrace, § 134zk – kauce, § 134zl – žádost o snížení kauce, § 134zm – podmínky pro snížení kauce, § 134zn – snížení kauce, § 134zo – oznamovací povinnost osoby skladující surový tabák se sníženou kaucí, § 134zp – zrušení snížení kauce na návrh, § 134zq – zrušení snížení kauce z moci úřední, § 134zr – použití kauce, § 134zs – rozhodnutí o registraci, § 134zt – zrušení registrace na návrh, § 134zu – zrušení registrace z moci úřední, § 134zv – zánik registrace, § 134zw – informační povinnost správce daně, § 134zx – registr osob skladujících surový tabák, § 134zy – evidence surového tabáku, § 134zz – omezení nakládání se surovým tabákem, § 134zza – oznamovací povinnost v případě přijetí nebo odeslání surového tabáku, § 134zzb – doklad pro účely dopravy surového tabáku, § 134zzc – zajištění surového tabáku nebo dopravního prostředku

Související předpisy:

daňový řád

Evropské právní předpisy:

Směrnice, – směrnice 95/59/ES, – směrnice 92/83/EHS, – směrnice 92/84/EHS, – směrnice 95/60/ES, – směrnice 2003/96/ES, – směrnice Rady 2004/75/ES ze dne 29. dubna 2004, kterou se mění směrnice 2003/96/ES, pokud jde o možnost Kypru uplatňovat u energetických produktů a elektřiny dočasné osvobození od daně nebo sníženou úroveň zdanění, – směrnice 2011/64/EU

Judikatura:

KS Ústí nad Labem 15 Ca 184/2006-421 1 :

K bezprostřední aplikovatelnosti směrnice (která je aktem sekundárního práva ES) musí být kumulativně splněno těchto pět podmínek: Uplynutí transpoziční lhůty, nenáležitá transpozice směrnice do národní legislativy, dostatečná přesnost a bezpodmínečnost pravidla směrnice, aktivní legitimace osoby, jež se bezprostřední aplikovatelnosti dovolává, a skutečnost, že bezprostřední aplikací směrnice nedojde k uložení povinnosti jednotlivci. Přitom přímý účinek směrnice je pouze vertikálně vzestupný, tzn. že jednotlivec se může na základě přímo účinné směrnice dovolat svého práva vůči členskému státu, ale nemůže mu být přímo směrnicí uložena žádná povinnost. Naopak členský stát, který ve stanovené lhůtě neprovedl do své legislativy směrnici, se nemůže dovolávat tohoto porušení vlastní povinnosti vůči jinému subjektu. V daném případě soud akceptoval relevantní aplikovatelnost směrnice 95/59/ES, která explicitně stanovuje kategorie tabákových výrobků. Soud posoudil věc tak, že v inkriminovaném případě bylo splněno všech pět podmínek pro přímou aplikovatelnost směrnice, které se žalobce dovolával. Soud uvedl, že povinnost eurokonformního výkladu zavazuje všechny orgány včetně správních orgánů členského státu, a totéž platí i pro případné přímé aplikování pravidel obsažených ve směrnicích Rady, pokud jsou pro jejich aplikaci splněny všechny podmínky.

§ 2

Daňové území

(1) Pro účely tohoto zákona se rozumí

a) daňovým územím České republiky území České republiky,

b) daňovým územím Evropské unie území stanovené směrnicí Rady o obecné úpravě spotřebních daní1a),

c) členským státem členský stát Evropské unie,

d) jiným členským státem členský stát s výjimkou České republiky,

e) třetí zemí země mimo daňové území Evropské unie,

f) třetím územím území uvedené v odstavcích 3 a 4.

(2) Pro účely tohoto zákona se

a) území Monackého knížectví považuje za území Francouzské republiky,

b) území Jungholzu a Mittelbergu (Kleines Walsertal) považuje za území Spolkové republiky Německo,

c) území ostrova Man považuje za území Spojeného království Velké Británie a Severního Irska,

d) území San Marina považuje za území Italské republiky a

e) výsostná území Spojeného království Akrotiri a Dhekelia považují za území Kypru.

(3) Za třetí země se pro účely tohoto zákona považují také území, za jejichž zahraniční vztahy odpovídá členský stát, území Kanárských ostrovů, Alandských ostrovů, britských Normanských ostrovů a francouzská území uvedená v článku 349 Smlouvy o fungování Evropské unie.

(4) Za třetí země se pro účely tohoto zákona považují také území ostrova Helgoland, území Büsingen, Ceuta, Melilla, Livigno, Campione d’Italia a italské vnitrozemské vody jezera Lugano.

(5) Náležitosti stanovené celními předpisy Evropské unie pro vstup vybraných výrobků na celní území Evropské unie se použijí obdobně na vstup vybraných výrobků na celní území Evropské unie z území uvedených v odstavci 3.

(6) Náležitosti stanovené celními předpisy Evropské unie pro výstup vybraných výrobků z celního území Evropské unie se použijí obdobně na výstup vybraných výrobků z celního území Evropské unie na území uvedená v odstavci 3.

1a) Směrnice Rady 2008/118/ES.

K § 2

1. Vymezení územní působnosti stanovené v tomto paragrafu je důležité především pro vymezení přesného rozsahu a rozdělení území, které spadá do působnosti Směrnice a v návaznosti na to pro zvolení správného postupu při aplikaci spotřebních daní.

K odst. 1 písm. a)

2. Daňovým územím České republiky se rozumí celé území České republiky ohraničené státní hranicí. Za daňové území České republiky se nepovažují například prostory diplomatických misí a konzulátů České republiky v zahraničí.

K odst. 1 písm. b)

3. Daňové území Evropského společenství zahrnuje území kteréhokoli členského státu Evropské unie, na něž se vztahuje Smlouva o založení Evropského společenství ve smyslu čl. 299 této smlouvy, s výjimkou třetích území vymezených v odst. 3 a 4 tohoto paragrafu.

K odst. 1 písm. c)

4. Členským státem se rozumí jakýkoli členský stát Evropské unie, na nějž se vztahuje Smlouva o založení Evropského společenství, v souladu s čl. 299 této smlouvy, s výjimkou třetích území vymezených v odst. 3 a 4 tohoto paragrafu.

5. Dle čl. 299 Smlouvy o založení Evropského společenství se jedná o 28 následujících států: Belgické království, Českou republiku, Dánské království, Chorvatskou republiku, Spolkovou republiku Německo, Estonskou republiku, Řeckou republiku, Španělské království, Francouzskou republiku, Irskou republiku, Italskou republiku, Kyperskou republiku, Lotyšskou republiku, Litevskou republiku, Lucemburské velkovévodství, Maďarskou republiku, Republiku Malta, Nizozemské království, Rakouskou republiku, Polskou republiku, Portugalskou republiku, Republiku Slovinsko, Slovenskou republiku, Finskou republiku, Švédské království, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, Rumunsko, Bulharskou republiku.

K odst. 1 písm. d)

6. Novela účinná od 1. ledna 2014 zavedla nový pojem „jiný členský stát“, kterým je jakýkoli členský stát Evropské unie s výjimkou České republiky.

K odst. 1 písm. e)

7. Třetí zemí se rozumí jakákoli země, která není zahrnuta do daňového území Evropské unie ve smyslu písm. b) téhož odstavce.

K odst. 1 písm. f)

8. Novelou zákona o spotřebních daních účinnou od 1. dubna 2010 se v souladu se Směrnicí zavedla definice třetího území. Třetí území jsou taxativně uvedena v odst. 3 a 4. Pro účely dovozu a vývozu se tato území považují za třetí země.

K odst. 2

9. Toto ustanovení vymezuje území, která jsou pro účely zákona považována za území zde uvedených členských států.

K odst. 3 a 4

10. Novelou zákona o spotřebních daních účinnou od 1. dubna 2010 se doplnily nové odst. 3 a 4 vymezující „třetí území“, na která se ve smyslu čl. 5 Směrnice tato Směrnice nevztahuje.

11. V odst. 3 jsou vyjmenována území, která jsou součástí celního území Evropské unie, a v odst. 4 jsou uvedena území, která naopak jeho součástí nejsou.

K odst. 5 a 6

12. Novelou zákona účinnou od 1. dubna 2010 byly doplněny nové odst. 5 a 6, které stanovují, že i na dopravu vybraných výrobků z třetího území a na třetí území uvedené v odst. 3 se použijí celní předpisy, jako by se jednalo o dovoz ze třetí země a vývoz do třetí země.

Související ustanovení:

§ 3 – vymezení pojmů, § 4 – plátce daně, § 7 – předmět daně, § 8 – vznik daňové povinnosti, § 11 – osvobození od daně, § 14 – vracení daně plátci, § 15 – vracení daně osobám požívajícím výsad a imunit, § 19 – podmíněné osvobození od daně, § 20 – zrušení povolení k provozování daňového skladu z moci úřední, § 22 – oprávněný příjemce pro opakované přijímání vybraných výrobků, § 23a – podmínka pro vydání povolení pro jednorázové přijetí vybraných výrobků, § 24 – doprava vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně na daňovém území České republiky, § 25 – doprava vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně mezi členskými státy, § 28 – porušení režimu podmíněného osvobození od daně během dopravy, § 29 – doprava vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu v jiném členském státě pro účely podnikání, § 30 – zjednodušený průvodní doklad, § 31 – doprava vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu na daňovém území České republiky do jiného členského státu nebo přes území jiného členského státu pro účely podnikání, § 32 – doprava vybraných výrobků pro osobní spotřebu, § 33 – zasílání vybraných výrobků na daňové území České republiky, § 34 – dovoz vybraných výrobků, § 36 – prodej za ceny bez daně, § 50 – doprava minerálních olejů osvobozených od daně na daňovém území České republiky, § 58a – doprava minerálních olejů v režimu podmíněného osvobození od daně na daňovém území České republiky, § 63 – dovoz minerálních olejů, § 64 – vývoz minerálních olejů, § 79 – doprava lihu osvobozeného od daně z lihu na daňovém území České republiky, § 100 – doprava tichého vína v režimu podmíněného osvobození od daně na daňovém území České republiky, § 108 – dovoz tabákových výrobků v rámci podnikatelské činnosti, § 134d – vývoz vybraných minerálních olejů, § 134o – vývoz vybraných minerálních olejů

Evropské právní předpisy:

smlouva o založení ES, – čl. 4 až 6 Směrnice

§ 3

Vymezení pojmů

Pro účely tohoto zákona se rozumí

a) zrušeno

b) dovozem vstup vybraných výrobků na daňové území Evropské unie, pokud tyto vybrané výrobky nejsou při vstupu na daňové území Evropské unie propuštěny do režimu s podmíněným osvobozením od cla, a také propuštění těchto vybraných výrobků z režimu s podmíněným osvobozením od cla,

c) režimem s podmíněným osvobozením od cla kterýkoliv ze zvláštních režimů stanovených v nařízení Rady, kterým se vydává celní kodex Společenství, v souvislosti s celním dohledem, jemuž podléhají vybrané výrobky, které nejsou zbožím Evropského společenství3b), při vstupu na celní území Evropského společenství, dočasné uskladnění, svobodná celní pásma nebo svobodné celní sklady, jakož i kterýkoliv z režimů uvedených v nařízení Rady, kterým se vydává celní kodex Společenství3c),

d) vývozem propuštění vybraných výrobků do režimu vývozu4) nebo do režimu pasivního zušlechťovacího styku5) a výstup z daňového území Evropské unie,

e) podmíněným osvobozením od daně odklad povinnosti přiznat, vyměřit a zaplatit daň do dne uvedení vybraných výrobků, na něž se nevztahuje režim s podmíněným osvobozením od cla, do volného daňového oběhu,

f) osvobozením od daně uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu, aniž vznikne povinnost přiznat, vyměřit a zaplatit daň,

g) daňovým skladem prostorově ohraničené místo na daňovém území České republiky, ve kterém provozovatel daňového skladu za podmínek stanovených tímto zákonem vybrané výrobky vyrábí, zpracovává, skladuje, přijímá nebo odesílá, pokud tento zákon nestanoví jinak (§ 59, 78, 89 a 99), přičemž hranice takového místa nesmějí být přerušeny s výjimkou případu, kdy tímto místem prochází veřejná komunikace; správce daně může stanovit, že určité objekty a plochy tohoto místa nejsou jeho součástí,

h) provozovatelem daňového skladu právnická nebo fyzická osoba, které bylo uděleno povolení k provozování daňového skladu; provozovatel daňového skladu je daňovým subjektem,

i) oprávněným příjemcem právnická nebo fyzická osoba, která není provozovatelem daňového skladu v místě, kde v rámci podnikatelské činnosti na základě povolení jednorázově nebo opakovaně přijímá vybrané výrobky v režimu podmíněného osvobození od daně dopravované z jiného členského státu; oprávněný příjemce nesmí vybrané výrobky v režimu podmíněného osvobození od daně skladovat ani odesílat; oprávněný příjemce je daňovým subjektem,

j) uživatelem vybraných výrobků osvobozených od daně (dále jen „uživatel“) právnická nebo fyzická osoba, která přijímá a užívá, případně podle § 52a nebo 53 prodává dalšímu uživateli, vybrané výrobky osvobozené od daně; uživatelé mají postavení daňových subjektů bez povinnosti se registrovat,

k) oprávněným odesílatelem právnická nebo fyzická osoba, která dopravuje vybrané výrobky v režimu podmíněného osvobození od daně z místa dovozu do daňového skladu, oprávněnému příjemci v jiném členském státě, do místa vývozu v jiném členském státě nebo příjemci v jiném členském státě podle směrnice Rady o obecné úpravě spotřebních daní6a); tato osoba musí být na daňovém území České republiky provozovatelem daňového skladu podle § 3 písm. h),

l) uvedením do volného daňového oběhu

1. 1. každé, i protiprávní, vyjmutí vybraných výrobků z režimu podmíněného osvobození od daně,

2. 2. každá, i protiprávní, výroba vybraných výrobků mimo režim podmíněného osvobození od daně,

3. 3. každý, i protiprávní, dovoz vybraných výrobků mimo režim podmíněného osvobození od daně,

4. 4. každé skladování nebo doprava vybraných výrobků, u nichž se neprokáže, že se jedná o výrobky zdaněné, nebo pokud se neprokáže způsob jejich nabytí oprávněně bez daně,

m) daňovou povinností výše daně připadající na vyrobené nebo dovezené vybrané výrobky, u kterých vzniká povinnost daň přiznat a zaplatit podle § 9; u vybraných výrobků osvobozených od daně se daňovou povinností rozumí výše daně, u které by vznikla povinnost daň přiznat a zaplatit, kdyby tyto vybrané výrobky nebyly od daně osvobozeny,

n) klasifikací NACE klasifikace ekonomických činností uvedená v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1893/2006 ze dne 20. prosince 2006, kterým se zavádí statistická klasifikace ekonomických činností NACE Revize 2 a kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 3037/90 a některá nařízení ES o specifických statistických oblastech, v platném znění,

o) kódem nomenklatury číselné označení vybraných výrobků uvedené v Nařízení Rady o tarifu, statistické nomenklatuře a Společném celním tarifu,8) ve znění platném k 1. lednu 2002,

p) místem pobytu adresa místa trvalého pobytu státního občana České republiky nebo adresa místa pobytu cizince; v případě, že tato osoba nemá místo pobytu na území České republiky, je povinna oznámit správci daně adresu pro doručování,

q) množstvím vybraného výrobku v jednotkách jiných než počet kusů množství vybraného výrobku vyjádřené v měřicích jednotkách9) uvedených v § 47, 69, 84 nebo 95 a měřených způsobem podle zvláštního právního předpisu,10)

r) pilotním projektem projekt technologického vývoje ekologicky příznivější palivové směsi na základě lihu kvasného bezvodého zvláštně denaturovaného splňujícího kritéria udržitelnosti biopaliv podle zákona o ochraně ovzduší (dále jen „kritéria udržitelnosti biopaliv“) nebo projekt technologického vývoje ekologicky příznivých paliv vyrobených z nepotravinářských částí biomasy nebo z biologického odpadu a splňujících kritéria udržitelnosti biopaliv; tyto projekty musí být schváleny Ministerstvem životního prostředí a Ministerstvem financí,

s) nepředvídatelnou ztrátou nebo znehodnocením takové znehodnocení, úplné zničení nebo nenahraditelná ztráta vybraných výrobků, kdy v důsledku prokazatelně nepředvídatelné a neodvratitelné události nemohou být tyto vybrané výrobky předmětem daně podle tohoto zákona,

t) výrobou proces, při kterém

1. 1. vybraný výrobek vznikne,

2. 2. z vybraného výrobku, který je předmětem daně, vznikne vybraný výrobek, který je jiným předmětem daně, s výjimkou činností podle § 45 odst. 12,

3. 3. z minerálního oleje, který je uvedený pod jedním kódem nomenklatury, vznikne minerální olej, který je uveden pod jiným kódem nomenklatury, s výjimkou činností podle § 45 odst. 12,

u) společně hospodařící domácností společenství fyzických osob, které spolu trvale žijí a společně uhrazují náklady na své potřeby.

3b) Článek 4 odst. 8 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství.

3c) Článek 84 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství.

4) § 214 a násl. zákona č. 13/1993 Sb.

Článek 161 a násl. Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství.

5) § 197 a násl. zákona č. 13/1993 Sb.

Článek 145 a násl. Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství.

6a) Článek 12 odst. 1 směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS.

8) Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o Společném celním sazebníku.

9) § 2 zákona č. 505/1990 Sb., o metrologii, ve znění zákona č. 4/1993 Sb. a zákona č. 119/2000 Sb.

10) Zákon č. 505/1990 Sb., ve znění pozdějších předpisů.

K § 3

1. V tomto paragrafu jsou definovány základní pojmy používané zákonem.

K písm. b)

2. V návaznosti na přijatou Směrnici došlo k 1. dubnu 2010 k úpravě znění definice dovozu.

3. Za dovoz se pro účely zákona považuje vstup vybraných výrobků na daňové území Evropské unie [viz komentář k § 2 odst. 1 písm. b)], ale pouze pokud vybrané výrobky nejsou zároveň umístěny do režimu s podmíněným osvobozením od cla.

4. Za dovoz zboží je pro účely zákona rovněž považován okamžik, kdy jsou vybrané výrobky umístěné v okamžiku jejich vstupu na daňové území Evropské unie do režimu s podmíněným osvobozením od cla [viz komentář k písm. c)] propuštěny z režimu podmíněného osvobození od cla.

5. Jak tedy uvádí i důvodová zpráva k novele zákona účinné k 1. dubnu 2010, „v případě, že jsou tyto výrobky propuštěny do režimu s podmíněným osvobozením od cla, okamžik dovozu nastane až jejich propuštěním z tohoto režimu“. Vzhledem k tomu, že předmětem daně jsou v souladu s § 7 odst. 1 vybrané výrobky na daňové území Evropské unie dovezené, nejsou vybrané výrobky, které ještě neopustily režim podmíněného osvobození od cla, teoreticky předmětem spotřební daně na daňovém území České republiky, jelikož ještě nebyly dovezeny.

K písm. c)

6. K 1. dubnu 2010 byla zavedena nová definice režimu s podmíněným osvobozením od cla. V souladu se Směrnicí v návaznosti na celní kodex Společenství zahrnuje režim s podmíněným osvobozením od cla následující režimy:

a) vnější tranzit,

b) uskladňování v celním skladu,

c) aktivní zušlechťovací styk v podmíněném systému,

d) přepracování pod celním dohledem,

e) dočasné použití,

f) dočasné uskladnění,

g) umístění zboží do svobodného skladu či svobodného pásma,

h) zvláštní režimy, ve kterých vybrané výrobky podléhají celnímu dohledu.

7. V souladu s čl. 82 celního kodexu Společenství zůstává pod celním dohledem například i zboží propuštěné do volného oběhu s částečným nebo úplným osvobozením od dovozního cla z důvodu jeho použití ke zvláštním účelům. Celní dohled skončí, jakmile přestanou být uplatňovány podmínky stanovené pro toto částečné nebo úplné osvobození, jakmile je zboží vyvezeno nebo zničeno nebo jakmile je povoleno použít zboží pro jiné účely, než jsou účely uvedené v žádosti o částečné nebo úplné osvobození od cla, a dlužné clo je zaplaceno.

K písm. d)

8. Definice vývozu je naplněna v případě, že vybraný výrobek je propuštěn do režimu vývozu nebo do režimu pasivního zušlechťovacího styku a zároveň vystoupí z daňového území Evropské unie [viz komentář k § 2 odst. 1 písm. b)].

9. Jestliže tedy příslušný celní úřad vývozu zruší například režim vývozu, do kterého byly vybrané výrobky navrženy, jelikož mu nebyl ve stanovené lhůtě potvrzen/prokázán výstup zboží z území Evropské unie, nelze daný vybraný výrobek považovat za vyvezený.

K písm. e)

10. Pro účely zákona je nutno rozlišovat režim „podmíněného osvobození od daně“ a „osvobození od daně“. Zatímco osvobození od daně umožňuje osvobodit některé vybrané výrobky za podmínek vymezených zákonem zcela od spotřební daně, režim podmíněného osvobození od daně „pouze“ odkládá vznik povinnosti přiznat a zaplatit spotřební daň až do okamžiku, kdy je vybraný výrobek uveden do volného daňového oběhu [viz komentář k písm. l)].

11. Režim podmíněného osvobození od daně umožňuje výrobu, zpracování, skladování a dopravu bez zatížení vybraných výrobků spotřební daní s tím, že daň bude zaplacena až k okamžiku ukončení tohoto režimu a uvedením do volného daňového oběhu či v okamžiku stanoveném zákonem (viz komentář k § 9). Na druhou stranu se mohou vybrané výrobky vyrábět v daňovém skladu, ve kterém se vybrané výrobky nacházejí právě v režimu podmíněného osvobození od daně, s výjimkou případů uvedených v zákoně (viz komentář k § 19).

12. S účinností od 1. dubna 2010 došlo k upřesnění, že na vybrané výrobky, které jsou v režimu s podmíněným osvobozením od cla, se současně nevztahuje režim podmíněného osvobození od daně. Důvodem je fakt, že vybrané výrobky, které se nacházejí v režimu s podmíněným osvobozením od cla, nejsou ve smyslu definice vývozu uvedené v písmenu b) ještě považovány za dovezené, a tudíž nejsou předmětem daně.

K písm. f)

13. U vybraných výrobků osvobozených od daně (viz komentář k § 11 a 12) nevzniká okamžikem jejich uvedení do volného daňového oběhu povinnost přiznat, vyměřit a zaplatit daň. Vybrané výrobky osvobozené od daně tak mohou být za podmínek uvedených v zákoně osvobozeny od daně. Uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu, aniž by vznikla povinnost přiznat a zaplatit daň, zná zákon též v § 45 odst. 3 a 4. V těchto ustanoveních se však nehovoří o osvobození od daně, a tak by se na vybrané výrobky zde uvedené neměla ustanovení týkající se vybraných výrobků osvobozených od daně vztahovat.

K písm. g)

14. Daňový sklad představuje místo, kde provozovatel daňového skladu může/musí vybrané výrobky za podmínek stanovených zákonem vyrábět, přepracovávat, držet, skladovat, přijímat či odesílat v režimu podmíněného osvobození od daně.

15. Jak již vyplývá z uvedené definice, musí se jednat o konkrétní, prostorově ohraničené místo, které lze nějakým způsobem jednak prostorově vymezit, a rovněž odpovídajícím způsobem zabezpečit před neoprávněným zneužitím.

16. Zároveň se musí jednat o ucelený prostor, jehož hranice nesmějí být přerušeny. Jedinou výjimku představuje situace, kdy daňovým skladem prochází veřejná komunikace.

17. V rámci sjednávání povolení k provozování daňového skladu může správce daně stanovit v tomto povolení, že některé plochy nebo objekty, které se nachází v prostorách daňového skladu, jsou z tohoto skladu vyjmuty, tj. že v těchto vyjmutých objektech/plochách lze například skladovat zboží již uvedené do volného daňového oběhu apod. V těchto případech by však povolení k provozování daňového skladu mělo jasně definovat podmínky fungování takto vyjmutých prostor, především způsob vymezení těchto prostor v rámci daňového skladu, způsob dopravy zboží do těchto prostor apod.

18. Zákon nedefinuje způsob ohraničení ani způsob zajištění kontroly, ty se odvíjí individuálně od konkrétních podmínek místa, kde by měl být daňový sklad zřízen.

19. Vzhledem k tomu, že zákon lze aplikovat pouze na daňovém území České republiky, vztahuje se i tato definice jen na daňové sklady na daňovém území České republiky.

20. Zákon ve své druhé části obsahuje specifická omezení pro daňové sklady pro jednotlivé druhy vybraných výrobků, a to v § 59 pro minerální oleje, v § 78 pro líh, v § 89 pro pivo a v § 99 pro víno a meziprodukty.

K písm. h)

21. Daňový sklad lze provozovat pouze na základě povolení k provozování daňového skladu vydaného místně příslušným správcem daně. Osoba, které je vydáno toto povolení, se pro účely zákona nazývá provozovatel daňového skladu.

22. Provozovatelem daňového skladu může být jak právnická, tak fyzická osoba, která splní podmínky pro vydání povolení k provozování daňového skladu (viz komentář k § 19b a 43c). Provozovatel daňového skladu je odpovědný za provozování daňového skladu, za plnění povinností vyplývajících ze zákona a vydaného povolení.

K písm. i)

23. Další osobou, která smí přijímat vybrané výrobky v režimu podmíněného osvobození od daně, je takzvaný oprávněný příjemce. Na rozdíl od provozovatele daňového skladu může oprávněný příjemce vybrané výrobky v režimu podmíněného osvobození „pouze“ přijímat, a to jen vybrané výrobky dopravené na daňové území České republiky z jiného členského státu.

24. Oprávněný příjemce tak sice přijme vybrané výrobky v režimu podmíněného osvobození od daně (nezatížené spotřební daní jiného členského státu), ale nemůže je dále v tomto režimu skladovat či dále odesílat. K okamžiku přijetí mu tak vzniká povinnost přiznat a zaplatit daň.

25. Pro přijímání vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně musí daná osoba rovněž získat povolení, a to buď k opakovanému přijímání vybraných výrobků (viz komentář k § 22 a následujícím), nebo k jednorázovému přijetí vybraných výrobků (viz komentář k § 23 a následujícím).

K písm. j)

26. Osoba, která přijímá a užívá vybrané výrobky osvobozené od daně, tj. vybrané výrobky již uvedené do volného daňového oběhu, u kterých nevznikla povinnost daň přiznat a zaplatit, se nazývá pro účely zákona uživatel vybraných výrobků. V zákoně je dále užívána legislativní zkratka „uživatel“.

27. Uživatel rovněž může za podmínek stanovených v § 52a a 53 minerální oleje osvobozené od daně prodávat dalšímu uživateli (viz komentář k § 52a a 53).

28. Uživatelé mají postavení daňových subjektů, které nejsou povinny se registrovat jako plátci daně. Plátcem se však uživatel stává v případě, že použije vybrané výrobky pro jiné účely, než na které se vztahuje osvobození.

K písm. k)

29. V návaznosti na Směrnici byla s účinností od 1. dubna 2010 doplněna obecná definice oprávněného odesílatele.

30. Oprávněný odesílatel může dopravovat vybrané výrobky v režimu podmíněného osvobození od daně z místa dovozu na území České republiky, kde jsou vybrané výrobky propuštěny do režimu volného oběhu, na některé z následujících míst:

a) do daňového skladu na území České republiky nebo na území jiného členského státu,

b) oprávněnému příjemci v jiném členském státě,

c) do místa vývozu v jiném členském státě,

d) příjemci v jiném členském státě, jestliže lze využít osvobození od daně ve smyslu § 12 odst. 1 Směrnice (vybrané výrobky určené k použití v rámci diplomatických nebo konzulárních vztahů, k použití mezinárodními organizacemi, ozbrojenými silami apod.).

Místem dovozu je celní úřad, který rozhodne o propuštění vybraných výrobků do režimu volného oběhu.

31. Podmínky pro schválení osoby oprávněného odesílatele je podle čl. 4 odst. 11 Směrnice oprávněn stanovit členský stát dovozu. Na daňovém území České republiky může být oprávněným odesílatelem fyzická nebo právnická osoba, která však musí být provozovatelem daňového skladu [viz komentář k písm. h) téhož paragrafu].

K písm. l)

32. Toto ustanovení definuje okamžik, kdy se vybrané výrobky považují za uvedené do volného daňového oběhu, tj. okamžik, kdy vzniká povinnost přiznat a zaplatit daň (viz komentář k § 9) z titulu uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu (jestliže se nejedná o výrobky osvobozené od daně).

33. Okamžik uvedení do volného daňového oběhu se u vybraných výrobků liší v závislosti na tom, zda vybraný výrobek byl dovezen či vyroben v režimu podmíněného osvobození od daně, nebo nikoli.

34. Jestliže není vybraný výrobek dovezen či vyroben v režimu podmíněného osvobození od daně, vzniká v souladu s § 8 daňová povinnost okamžikem samotné výroby nebo dovozu vybraného výrobku. Proto i jakýkoli dovoz a výroba vybraných výrobků mimo režim podmíněného osvobození od daně představuje uvedení těchto vybraných výrobků do volného daňového oběhu.

35. V souladu s čl. 7 odst. 2 písm. b) Směrnice se s účinností od 1. dubna 2010 stanoví, že uvedením do volného daňového oběhu je také jakékoli držení vybraných výrobků mimo režim podmíněného osvobození od daně, jestliže z nich nebyla vybrána daň nebo nebyly oprávněně nabyty bez daně, resp. jestliže jejich držitel nemůže tuto skutečnost prokázat.

K písm. m)

36. Daňová povinnost vzniká výrobou vybraných výrobků na daňovém území Evropské unie nebo dovozem vybraných výrobků na daňové území Evropské unie (viz komentář k § 8).

37. Daňovou povinností je výše daně, která musí být přiznána a zaplacena z vybraných výrobků ve smyslu § 9.

38. Termín „daňová povinnost“ je v zákoně využíván i ve vztahu k vybraným výrobkům osvobozeným od daně, a proto je v tomto ustanovení vymezen i u těchto vybraných výrobků.

K písm. n)

39. Novela účinná k 1. lednu 2014 zakotvila v tomto ustanovení definici klasifikace NACE pro účely spotřebních daní.

K písm. o)

40. Kódy nomenklatury jsou rozhodujícím rozlišujícím kritériem jak pro vymezení předmětu daně u všech vybraných výrobků vyjma tabákových výrobků, tak pro stanovení sazby či stanovení povinnosti barvení/značkování apod. Proto je v tomto ustanovení kód nomenklatury explicitně definován, a to s odkazem na nařízení 2658/87/EHS, ve znění platném k 1. lednu 2002.

K písm. p)

41. Místem pobytu státního občana České republiky se pro účely tohoto zákona rozumí adresa místa jeho trvalého pobytu. V případě ostatních fyzických osob je adresou místo pobytu.

42. Fyzické osoby, které jsou daňovými subjekty a které nemají pobyt na území České republiky, musí oznámit správci daně adresu pro doručování.

K písm. q)

43. Základem pro výpočet spotřební daně je, s výjimkou tabákových výrobků, resp. cigaret (viz § 102), „množství vybraného výrobku“, a to vyjádřené v měřicích jednotkách uvedených v části druhé zákona.

44. Množství minerálních olejů se vyjadřuje obecně v tisíci litrech při teplotě 15 °C. Výjimku tvoří těžké topné oleje uvedené v § 45 odst. 1 písm. c) a zkapalnělé ropné plyny uvedené v § 45 odst. 1 písm. e) až g), u kterých se množství vyjadřuje v tunách čisté hmotnosti (viz § 47). Množství lihu se vyjadřuje v hektolitrech etanolu při teplotě 20 °C (viz § 69). Množství piva a vína se vyjadřuje v hektolitrech (viz § 84 a 95).

45. Množství vybraných výrobků musí být měřeno způsobem stanoveným zákonem o metrologii. Kromě toho, v případě daňových skladů musí již návrh na vydání povolení provozovat daňový sklad obsahovat i prohlášení o způsobu zajištění jejich ověřování měřidel a jejich kalibrací [viz komentář k § 20 odst. 2 písm. c)].

K písm. r)

46. Toto ustanovení explicitně vymezuje daňově zvýhodněné pilotní projekty. Veškeré daňově zvýhodněné pilotní projekty musí být schváleny Ministerstvem životního prostředí České republiky i Ministerstvem financí České republiky. Novela zákona účinná od 1. května 2011 ze zvýhodněných pilotních projektů vyloučila směsi těžkých plynových olejů s vodou, tj. tak zvanou emulzní naftu, která byla zároveň osvobozena od spotřební daně podle § 49 odst. 17 (viz komentář ke zrušenému § 49 odst. 17 a Přechodným ustanovením, body 3 a 4). Vyloučení emulsní nafty ze zvýhodněných pilotních projektů a zrušení osvobození je v důvodové zprávě k novele zákona účinné od 1. dub-na 2011 odůvodněno tím, že výroba emulsní nafty se v praxi natolik rozšířila, že nesplňuje povahu pilotního projektu a dochází k významnému propadu inkasa spotřební daně a z hlediska přínosů pro životní prostředí se v současnosti lépe jeví biopaliva.

47. V případě palivové směsi na základě lihu kvasného bezvodého zvláštně denaturovaného bylo novelou č. 221/2011 Sb. doplněno, že tento líh musí splňovat kritéria udržitelnosti biopaliv podle zákona o ochraně ovzduší.

K písm. s)

48. V souladu s čl. 7 odst. 4 Směrnice se vybrané výrobky považují za znehodnocené, úplně zničené nebo nenahraditelně ztracené, jestliže již nemohou být použity jako předmět spotřební daně (tj. jako vybrané výrobky).

49. Zákon ani Směrnice však již nevymezují, jak chápat „prokazatelně nepředvídatelnou a neodvratitelnou událost“. Výklad pojmu „v důsledku vyšší moci“ je obsažen v rozsudku SDEU. SDEU se k této otázce vyjádřil následovně:

(40) Vzhledem k výše uvedeným úvahám je na první položenou otázku nutno odpovědět, že pojem „vyšší moc“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 92/12 se vztahuje k událostem nezávislým na vůli oprávněného skladovatele, neobvyklým a nepředvídatelným, jejichž důsledkům nemohlo být ani přes veškerou vynaloženou řádnou péči zabráněno. Podmínka, podle níž události musí být nezávislé na vůli oprávněného skladovatele, se neomezuje na události mimo jeho kontrolu ve smyslu hmotném nebo fyzikálním, ale vztahuje se i k událostem, u nichž je patrné, že objektivně nepodléhají kontrole oprávněného skladovatele nebo se nacházejí mimo oblast jeho odpovědnosti.

…

(44) Na druhou položenou otázku je tudíž nutno odpovědět, že ztráty části výrobků, které unikly z ropovodu v důsledku jejich kapalné povahy a vlastností půdy, do níž unikly, které zabránily jejich zpětnému získání, nemohou být považovány za „ztráty způsobené povahou výrobků“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 druhé věty směrnice 92/12. (C-314/06 Société Pipeline Méditerranée et Rhône)

Novelou účinnou k 1. lednu 2014 došlo k legislativně technické úpravě, která má za cíl usnadnění použití vymezeného pojmu v textu zákona. Tato úprava nepřinesla žádnou změnu v chápání pojmu „nepředvídatelná ztráta nebo znehodnocení“.

K písm. t)

50. Toto ustanovení ve znění účinném do 31. prosince 2013 obsahovalo definici „daňového zástupce pro zasílání vybraných výrobků“ uvedených do volného daňového oběhu v jiném členském státě fyzické nebo právnické osobě s místem pobytu či sídlem na území České republiky, která nepodniká ani nevykonává samostatnou hospodářskou činnost. V těchto případech musí odesílatel z jiného členského státu ustanovit svého daňového zástupce pro zasílání vybraných výrobků (viz komentář k § 33).

51. Novela účinná od 1. ledna 2014 zrušila tuto definici s odkazem na její nadbytečnost. Vymezení pojmu daňového zástupce pro zasílání vybraných výrobků je obsaženo v § 33 odst. 3, kde jedině se tento institut objevuje. V návaznosti na vypuštění této definice došlo k přečíslování zbývajících definic obsažených v tomto paragrafu. Do písmene t) tak byla přesunuta definice „výroby“ původně obsažená v písmenu u).

52. Aby daný proces představoval pro účely zákona „výrobu“, musí buďto vzniknout zcela nový výrobek podléhající spotřební dani, nebo musí v rámci tohoto procesu vzniknout jiný vybraný výrobek, který je jiným předmětem daně než původní vybraný výrobek, z něhož nový výrobek vznikl.

53. V případě minerálních olejů postačí, aby v rámci procesu došlo ke změně kódu nomenklatury daného minerálního oleje.

54. S účinností od 1. dubna 2010 byly z definice výroby, resp. výjimek z výroby, vyjmuty případy týkající se pouze minerálních olejů, které jsou přesunuty do speciální části zákona týkající se minerálních olejů. V obecné části je pouze umístěn odkaz na § 45 odst. 12.

55. V souladu s § 45 odst. 12 se za výrobu minerálních olejů nepovažuje:

a) smíchání minerálních olejů již uvedených do volného daňového oběhu v běžných nádržích motorových dopravních prostředků na čerpacích stanicích,

b) smíchání minerálních olejů již uvedených do volného daňového oběhu ve skladovacích nádržích čerpacích stanic, pokud se jedná o minerální oleje, u nichž již byla zaplacena spotřební daň, jejíž sazba není nižší než sazba daně u vzniklé směsi.

56. Výkladů pojmu „výroba“ se dotkl i NSS:

Z této legální definice je patrné, že výrobou se rozumí proces, kdy daný výrobek vznikne, a v tomto ohledu nelze pominout postup na straně dodavatele stěžovatelky, jenž zpracoval tabákovou surovinu do podoby finálního výrobku určeného pro maloobchodní prodej (s deklarovaným použitím pro vykuřování skleníků). Není proto sporu o tom, že se jedná o výrobek odlišný od původního zboží – tabákové suroviny a tvrzení stěžovatelky, že na tabákové surovině nebylo provedeno žádné zpracování, nemůže obstát. (NSS 9 Afs 88/2008-99)

57. Jak uvádí Ing. Ondřej Denkstein^2, za výrobu vybraných výrobků je tak nutno považovat například následující případy:

a) z ropy vznikne pohonná hmota (například benzin, motorová nafta) nebo topné medium (například lehký nebo těžký topný olej),

b) smícháním benzinu, který je předmětem spotřební daně podle § 45 odst. 1 písm. a) zákona a je zatříděn do kódu celního sazebníku 2710 11 41, s lihem vznikne lihobenzinová směs, která je sice rovněž zatříděna do kódu celního sazebníku 2710 11 41, ale je předmětem spotřební daně podle § 45 odst. 2 písm. d) zákona,

c) smícháním motorové nafty (kód 2710 19 41) s metylesterem řepkového oleje vznikne směsná nafta (kód celního sazebníku 3824 90 99).

K písm. u)

58. Vzhledem k přečíslování tohoto paragrafu v důsledku vypuštění definice „daňového zástupce pro zasílání vybraných výrobků“ z písmene t) se mělo do písmene u) přesunout ustanovení písmena v) ve znění účinném do 31. prosince 2013, které obsahovalo vymezení „bankovní záruky“ pro účely zajištění daně. Jelikož však obč. zák. v § 2029 a násl. zavedl nový institut „finanční záruka“, z něhož začal vycházet i tento zákon [viz komentář k § 21 odst. 1 písm. b)], byla definice bankovní záruky vypuštěna.

59. Namísto toho byla k 1. lednu 2014 do písmene u) v návaznosti na skutečnost, že obč. zák. již neobsahuje definici pojmu „domácnost“, vložena definice nového pojmu, kterým je společně hospodařící domácnost. Jak vyplývá z důvodové zprávy k tomuto ustanovení, „tato definice je přejata ze současného občanského zákoníku, tudíž nedochází k věcné změně. Důvodem pro použití a definici tohoto konkrétního pojmu je využití téhož pojmu, jež zavádí také zákon o daních z příjmů.“

Související ustanovení k písm. b):

§ 8 – vznik daňové povinnosti, § 9 – vznik povinnosti daň přiznat a zaplatit, § 17 – zdaňovací období, § 18 – daňové přiznání a splatnost daně, § 24 – doprava vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně na daňovém území České republiky, § 25 – doprava vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně mezi členskými státy, § 34 – dovoz vybraných výrobků, § 63 – dovoz minerálních olejů, § 108 – dovoz tabákových výrobků v rámci podnikatelské činnosti

Související ustanovení k písm. c):

§ 8 – vznik daňové povinnosti, § 19 odst. 6 – podmíněné osvobození od daně

Související ustanovení k písm. d):

§ 24 – doprava vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně na daňovém území České republiky, § 25 – doprava vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně mezi členskými státy, § 27 – elektronický průvodní doklad při zahájení dopravy a během dopravy vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně, § 27e – nedostupnost elektronického systému při vývozu, § 27f – náhradní doklady při dopravě vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně, § 64 – vývoz minerálních olejů, § 134d – vývoz vybraných minerálních olejů, § 134o – vývoz některých dalších minerálních olejů

Související ustanovení k písm. e):

§ 9 – vznik povinnosti daň přiznat a zaplatit, § 11 – osvobození od daně, § 19 – podmíněné osvobození od daně, § 20 – zrušení povolení k provozování daňového skladu z moci úřední, § 21 – zajištění daně, § 22 – oprávněný příjemce pro opakované přijímání vybraných výrobků, § 23a – podmínka pro vydání povolení pro jednorázové přijetí vybraných výrobků, § 24 – doprava vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně na daňovém území České republiky, § 25 – doprava vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně mezi členskými státy, § 26 – návrh elektronického průvodního dokladu při zahájení dopravy vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně, § 27 – elektronický průvodní doklad při zahájení dopravy a během dopravy vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně, § 27a – elektronický průvodní doklad při ukončení dopravy vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně, § 27b – elektronické doklady při vývozu vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně, § 27c – nedostupnost elektronického systému při zahájení dopravy a během dopravy vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně, § 27d – nedostupnost elektronického systému při ukončení dopravy vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně, § 27e – nedostupnost elektronického systému při vývozu, § 27f – náhradní doklady při dopravě vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně, § 28 – porušení režimu podmíněného osvobození od daně během dopravy, § 58a – doprava minerálních olejů v režimu podmíněného osvobození od daně na daňovém území České republiky

Související ustanovení k písm. f):

§ 11 – osvobození od daně, § 12 – uplatnění nároku na osvobození od daně, § 13 – povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, § 15 – vracení daně osobám požívajícím výsad a imunit, § 49 – osvobození od daně z minerálních olejů, § 71 – osvobození od daně z lihu, § 72 – uplatnění nároku na osvobození od daně z lihu, § 86 – osvobození od daně z piva, § 97 – osvobození od daně z vína a meziproduktů, § 105 – osvobození od daně z tabákových výrobků

Související ustanovení k písm. g):

§ 9 – vznik povinnosti daň přiznat a zaplatit, § 19 – podmíněné osvobození od daně, § 20 – zrušení povolení k provozování daňového skladu z moci úřední, § 21 – zajištění daně, § 24 – doprava vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně na daňovém území České republiky, § 25 – doprava vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně mezi členskými státy, § 59 – uplatnění režimu podmíněného osvobození od daně pro minerální oleje

Související ustanovení k písm. h):

§ 9 – vznik povinnosti daň přiznat a zaplatit, § 19 – podmíněné osvobození od daně, § 20 – zrušení povolení k provozování daňového skladu z moci úřední, § 21 – zajištění daně, § 24 – doprava vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně na daňovém území České republiky, § 25 – doprava vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně mezi členskými státy, § 59 – uplatnění režimu podmíněného osvobození od daně pro minerální oleje

Související ustanovení k písm. i):

§ 9 – vznik povinnosti přiznat a zaplatit daň, § 21 – zajištění daně, § 22 – oprávněný příjemce pro opakované přijímání vybraných výrobků, § 23 – oprávněný příjemce pro jednorázové přijetí vybraných výrobků, § 25 – doprava vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně mezi členskými státy

Související ustanovení k písm. j):

§ 11 – osvobození od daně, § 12 – uplatnění nároku na osvobození od daně, § 13 – povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, § 15 – vracení daně osobám požívajícím výsad a imunit, § 49 – osvobození od daně z minerálních olejů, § 53 – nakládání s minerálními oleji osvobozenými od daně bez povolení k přijímání a užívání minerálních olejů osvobozených od daně, § 71 – osvobození od daně z lihu, § 72 – uplatnění nároku na osvobození od daně z lihu, § 86 – osvobození od daně z piva, § 97 – osvobození od daně z vína a meziproduktů, § 105 – osvobození od daně z tabákových výrobků

Související ustanovení k písm. k):

§ 9 – vznik povinnosti přiznat a zaplatit daň, § 19 – podmíněné osvobození od daně, § 20 – zrušení povolení k provozování daňového skladu z moci úřední, § 21 – zajištění daně, § 24 – doprava vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně na daňovém území České republiky, § 25 – doprava vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně mezi členskými státy, § 34 – dovoz vybraných výrobků, § 63 – dovoz minerálních olejů

Související ustanovení k písm. l):

§ 4 – plátce daně, § 9 – vznik povinnosti přiznat a zaplatit daň, § 28 – porušení režimu podmíněného osvobození od daně během dopravy, § 29 – doprava vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu v jiném členském státě pro účely podnikání, § 33 – zasílání vybraných výrobků na daňové území České republiky, § 33a – zástupce pro zasílání vybraných výrobků, § 34 – dovoz vybraných výrobků

Související ustanovení k písm. m):

§ 7 – předmět daně, § 8 – vznik daňové povinnosti

Související ustanovení k písm. o):

§ 45 – předmět daně z minerálních olejů, § 67 – předmět daně z lihu, § 81 – předmět daně z piva, § 93 – předmět daně z vína a meziproduktů, § 134b – předmět značkování a barvení vybraných minerálních olejů, § 134m – předmět značkování některých dalších minerálních olejů, § 134w – vymezení základních pojmů

Související ustanovení k písm. p):

§ 33 – zasílání vybraných výrobků na daňové území České republiky, § 33a – zástupce pro zasílání vybraných výrobků

Související ustanovení k písm. q):

§ 47 – základ daně z minerálních olejů, § 69 – základ daně z lihu, § 84 – základ daně z piva, § 95 – základ daně z vína a meziproduktů

Související ustanovení k písm. r):

§ 49 odst. 14, 17 a 21 – osvobození od daně z minerálních olejů

Související ustanovení k písm. s):

§ 4 odst. 1 písm. b) – plátci daně, § 9 odst. 3 – vznik povinnosti daň přiznat a zaplatit, § 28 – porušení režimu podmíněného osvobození od daně během dopravy

Související ustanovení k písm. t):

§ 33 – zasílání vybraných výrobků na daňové území České republiky, § 33a – zástupce pro zasílání vybraných výrobků

Související ustanovení k písm. u):

§ 7 – předmět daně, § 8 – vznik daňové povinnosti, § 9 – vznik povinnosti daň přiznat a zaplatit, § 19 – podmíněné osvobození od daně, § 45 odst. 12 – výroba minerálních olejů

Související předpisy:

zákon o metrologii

Literatura:

Denkstein, O. K některým otázkám zákona o spotřebních daních. Finanční, daňový a účetní bulletin, 2004, č. 4.

Evropské právní předpisy:

čl. 4 Směrnice, – celní kodex Společenství, – nařízení 2658/87/EHS

Judikatura:

NSS 9 Afs 88/2008-99:

Mimo výše uvedené Nejvyšší správní soud pro úplnost připomíná, že otázkou zpracování, resp. posouzení „výroby“ se již zabýval např. ve svém rozsudku ze dne 24. 6. 2005, č. j. 5 Afs 161/2004-66, publikovaném pod č. 1050/2007 Sb. NSS, v němž vyslovil, že „pokud žalobce nakoupenou surovinu dále přesíval, třídil, rozvažoval, balil a konečný produkt označil názvem, který předurčoval jeho účel použití, zhotovoval předmět – výrobek určený k odbytu, tedy vyráběl“.

V uvedeném případě se sice jednalo o věc skutkově odlišnou (naplnění podmínek pro registraci plátce ke spotřebním daním z tabákových výrobků) a vztahující se k předchozí právní úpravě (zákonu č. 587/1992 Sb., o spotřebních daních), nicméně výchozí premisy citovaného rozsudku lze užít i pro nyní projednávanou věc.

Podle § 3 písm. s) zákona o spotřebních daních se výrobou rozumí proces, při kterém:

1. 1. vybraný výrobek vznikne,

2. 2. z vybraného výrobku, který je předmětem daně, vznikne vybraný výrobek, který je jiným předmětem daně,

3. 3. z minerálního oleje, který je uvedený pod jedním kódem nomenklatury, vznikne minerální olej, který je uveden pod jiným kódem nomenklatury.

Z této legální definice je patrné, že výrobou se rozumí proces, kdy daný výrobek vznikne, a v tomto ohledu nelze pominout postup na straně dodavatele stěžovatelky, jenž zpracoval tabákovou surovinu do podoby finálního výrobku určeného pro maloobchodní prodej (s deklarovaným použitím pro vykuřování skleníků). Není proto sporu o tom, že se jedná o výrobek odlišný od původního zboží – tabákové suroviny a tvrzení stěžovatelky, že na tabákové surovině nebylo provedeno žádné zpracování, nemůže obstát.

Judikatura evropských soudů:

C-314/06 Société Pipeline Méditerranée et Rhône (SPMR):

(22) Podle čtvrtého bodu odůvodnění směrnice 92/12 musí být vznik daňové povinnosti ke spotřební dani stejný ve všech členských státech, aby se zajistilo vytvoření a fungování vnitřního trhu. V míře, v níž je pojem „vyšší moc“ faktorem, který může případně přispět k určení vzniku daňové povinnosti ke spotřební dani, nabývá tento pojem nutně nezávislou povahu a je nutno zajistit jeho jednotný výklad ve všech členských státech.

(23) Podle ustálené judikatury vytvořené v různých souvislostech, například v kontextu zemědělské právní úpravy nebo pravidel stanovení procesních lhůt uvedených v článku 45 statutu SD, není pojem vyšší moci omezen na absolutní nemožnost, ale musí být chápán ve smyslu neobvyklých a nepředvídatelných událostí nezávislých na vůli hospodářského subjektu, jejichž důsledkům nemohlo být zabráněno ani přes veškerou vynaloženou řádnou péči (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 15. prosince 1994, Bayer v. Komise, C-195/91 P, Recueil, s. I 5619, bod 31, jakož i ze dne 17. října 2002, Parras Medina, C-208/01, Recueil, s. I 8955, bod 19, a citovanou judikaturu).

(24) Z toho vyplývá, jak již Soudní dvůr upřesnil, že pojem vyšší moci obsahuje objektivní složku, která spočívá v neobvyklých událostech nezávislých na vůli hospodářského subjektu, a subjektivní složku, která spočívá v povinnosti dotčeného subjektu zabezpečit se proti následkům neobvyklé události tím, že učiní vhodná opatření, aniž by však podstoupil nepřiměřené oběti (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Bayer v. Komise, bod 32, a usnesení Soudního dvora ze dne 18. ledna 2005, Zuazaga Meabe v. OHIM, C-325/03 P, Sb. rozh. s. I 403, bod 25).

(25) Ustálená judikatura ovšem rovněž stanoví, že jelikož pojem vyšší moci nemá totožný obsah v různých oblastech uplatňování práva Společenství, musí být jeho význam určen v závislosti na právním rámci, v němž se mají projevit jeho účinky (viz rozsudky ze dne 13. října 1993, An Bord Bainne a Inter-Agra, C-124/92, Recueil, s. I 5061, bod 10, jakož i ze dne 29. září 1998, First City Trading a ostatní, C-263/97, Recueil, s. I 5537, bod 41).

(26) Je tudíž třeba zkoumat, zda ohledně pojmu „vyšší moc“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 92/12 vyžaduje systematika a účel této směrnice, aby pojmové znaky vyšší moci, jak vyplývají z judikatury citované v bodě 23 tohoto rozsudku, byly vykládány a uplatňovány zvláštním způsobem.

(27) V tomto ohledu vyplývá z prvního a čtvrtého bodu odůvodnění směrnice 92/12, že je jejím cílem zajistit vytvoření a fungování vnitřního trhu pro výrobky podléhající spotřební dani, a za tímto účelem vytvořit obecný režim, v němž musí být vznik daňové povinnosti ve všech členských státech stejný.

(28) Na základě čl. 5 odst. 1 směrnice 92/12 podléhají spotřební dani výrobky uvedené v čl. 3 odst. 1 této směrnice, k nimž patří i minerální oleje, od okamžiku jejich výroby na území Společenství nebo od okamžiku jejich dovozu na toto území. Zatímco skutečností, která zakládá povinnost ke spotřební dani, je výroba na území Společenství nebo dovoz na toto území, povinnost k jejímu zaplacení vzniká na základě čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice teprve dnem propuštění výrobků pro domácí spotřebu nebo dnem zjištění manka, které podléhá spotřební dani podle čl. 14 odst. 3 téže směrnice. Propuštěním výrobků pro domácí spotřebu podle uvedeného čl. 6 odst. 1 se rozumí každé opuštění, včetně neoprávněného, režimu s podmíněným osvobozením od daně.

(29) Článek 14 odst. 3 směrnice 92/12 stanoví, že aniž je dotčen článek 20 této směrnice, vyměří se spotřební daň v případě mank jiných než mank způsobených ztrátami podle odst. 1 zmíněného čl. 14, a v případě ztrát, na které nebylo přiznáno osvobození podle odst. 1, na základě sazeb platných v dotyčných členských státech v okamžiku, kdy ke ztrátě řádně zjištěné příslušnými orgány došlo, popřípadě v okamžiku, kdy bylo zjištěno manko.

(30) Z ustanovení zmíněných v předchozích dvou bodech vyplývá v jejich vzájemném spojení, že minerální oleje podléhají spotřební dani pouze z důvodu jejich výroby na území Společenství nebo dovozu na toto území a že povinnost ke spotřební dani v zásadě vzniká rovněž v případě mank a ztrát, pro které nebylo příslušnými orgány přiznáno osvobození. Osvobození upravené v čl. 14 odst. 1 v první větě směrnice 92/12 ohledně ztrát způsobených vyšší mocí představuje výjimku z tohoto obecného pravidla, kterou je, jak uvedla generální advokátka v bodu 43 svého stanoviska, třeba vykládat restriktivně.

(31) Výklad pojmu vyšší moci, který Soudní dvůr podal v jiných oblastech práva Společenství, připomenutý v bodě 23 tohoto rozsudku, se musí uplatnit též v rámci čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 92/12. Oprávněný skladovatel může tudíž požadovat osvobození stanovené tímto ustanovením pouze tehdy, jestliže prokáže existenci událostí nezávislých na jeho vůli, neobvyklých a nahodilých, jejichž důsledkům nemohlo být i přes veškerou vynaloženou řádnou péči zabráněno.

(32) V tomto ohledu je však třeba mít za to, že, jak uvedla Komise Evropských společenství, použití těchto podmínek v kontextu čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 92/12 nesmí mít za následek uložení absolutní odpovědnosti oprávněnému skladovateli za ztráty výrobků nacházejících se v režimu s podmíněným osvobozením od daně.

(33) Zejména se podmínka, podle níž události související s těmito ztrátami musí být nezávislé na vůli oprávněného skladovatele, neomezuje na události mimo jeho vůli ve smyslu hmotném nebo fyzikálním. Tato podmínka musí být spíše vykládána jako podmínka týkající se okolností, u nichž je patrné, že nejsou pod kontrolou oprávněného skladovatele nebo se nacházejí mimo oblast jeho odpovědnosti (ohledně naposled uvedeného aspektu viz obdobně rozsudek ze dne 5. února 1987, Denkavit, 145/85, Recueil, s. 565, bod 16).

(34) Co se týče okolností sporu v původním řízení, ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že SPMR tvrdila před vnitrostátními soudy, že úniky, jež postihly daný ropovod, a posléze prasknutí tohoto ropovodu, které vedly ke ztrátám, ohledně nichž tato společnost podle vlastního tvrzení získala nárok na osvobození od daní, lze připsat na vrub korozi způsobující trhlinky, která byla v rozhodné době neznámým fenoménem, a tudíž nemohla být zjištěna technickými prostředky, jež byly tehdy k dispozici.

(35) I kdyby byl za technické závady zařízení v zásadě zodpovědný ten, kdo je provozuje, nebylo by možno vyloučit, že lze korozi typu popsaného v předcházejícím bodě považovat za případ „vyšší moci“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 92/12, jelikož to, že nastane, nebylo možno žádným způsobem předvídat při stavu dostupných technických znalostí v této době, a tudíž se vymykalo jakékoli možnosti kontroly ze strany oprávněného skladovatele. Vnitrostátním soudům přísluší zkoumat, zda byly tyto podmínky splněny ve věci projednávané v původním řízení.

(36) Co se týče podmínky, podle níž musí oprávněný skladovatel prokázat požadovanou řádnou péči, SPMR a Komise tvrdí, že tato podmínka byla splněna, jelikož je prokázáno, že se daný hospodářský subjekt řídil příslušnými technickými předpisy.

(37) Třebaže dodržování technických předpisů týkajících se kvality, konstrukce, údržby a provozování ropovodu může být považováno za nutnou podmínku ke konstatování existence chování s řádnou péčí, není samo o sobě rozhodující. Dostatečná řádná péče předpokládá kromě toho trvalou činnost zaměřenou na zjišťování a vyhodnocování možných rizik, jakož i schopnost přijmout odpovídající a účinná opatření s cílem zabránit, aby se tato rizika projevila.

(38) Kromě toho ani skutečnost, že podle článku 12 směrnice 92/12 zřizování a provoz skladů s daňovým dozorem jako například ropovodu za takových okolností, jako jsou okolnosti sporu v původním řízení, podléhají schválení příslušných orgánů členských států, ani skutečnost, že je oprávněný skladovatel povinen splnit požadavky, jejichž výčet je podán v čl. 13 této směrnice, zejména požadavek souhlasu s veškerým sledováním zboží, ani skutečnost, že z čl. 15 odst. 3 druhého pododst. téže směrnice týkajícího se možnosti zproštění – pro přepravu minerálních olejů produktovody – povinnosti poskytnout jistotu k pokrytí rizik spojených s přepravou uvnitř Společenství a že zákonodárce Společenství považuje přepravu ropovodem za bezpečnou, nepředstavují faktory relevantní pro určení, zda byly splněny podmínky ohledně existence zásahu vyšší moci. Jak zdůraznila generální advokátka v bodech 46 a 47 svého stanoviska, na jedné straně schválení oprávněného skladovatele, jakož i kontroly, jimž je podroben, jako například kontroly stanovené ve zmíněném čl. 13, mají pouze zajistit, že tento skladovatel dosahuje míry spolehlivosti vyžadované u režimu s podmíněným osvobozením od daně, a na druhé straně skutečnost, že příslušné orgány členského státu udělily povolení ke zřízení a provozování skladu s daňovým dozorem, nečiní tento stát spoluodpovědným za spotřební daň z výrobků, které byly předmětem ztráty v důsledku technického selhání schváleného způsobu přepravy.

(39) Konečně nelze tvrdit, že spotřební dani nepodléhají výrobky ztracené, a to z toho důvodu, že nebyly nikdy propuštěny pro domácí spotřebu, jak to požaduje čl. 6 odst. 1 směrnice 92/12 jakožto podmínku pro vznik daňové povinnosti. Jak bylo uvedeno v bodu 30 tohoto rozsudku, minerální oleje jsou podrobeny spotřební dani pouze z důvodu jejich výroby na území Společenství nebo dovozu na toto území, a povinnost ke spotřební dani vzniká rovněž v případě mank a ztrát, pro které nebylo příslušnými orgány přiznáno osvobození. Z toho plyne, že propuštění pro domácí spotřebu není rozhodující skutečností pro vznik daňového dluhu.

(40) Vzhledem k výše uvedeným úvahám je na první položenou otázku nutno odpovědět, že pojem „vyšší moc“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 první věty směrnice 92/12 se vztahuje k událostem nezávislým na vůli oprávněného skladovatele, neobvyklým a nepředvídatelným, jejichž důsledkům nemohlo být ani přes veškerou vynaloženou řádnou péči zabráněno. Podmínka, podle níž události musí být nezávislé na vůli oprávněného skladovatele, se neomezuje na události mimo jeho kontrolu ve smyslu hmotném nebo fyzikálním, ale vztahuje se i k událostem, u nichž je patrné, že objektivně nepodléhají kontrole oprávněného skladovatele nebo se nacházejí mimo oblast jeho odpovědnosti.

(41) Položením druhé otázky se chce předkládající soud dozvědět, zda mohou být ztráty části ropných produktů uniklých z ropovodu v důsledku jejich kapalné povahy a vlastností půdy, do níž unikly, které zabránily jejich zpětnému získání, považovány za „ztráty způsobené povahou výrobků“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 druhé věty směrnice 92/12.

(42) Podle svého znění se toto ustanovení vztahuje pouze na ztráty způsobené povahou výrobků, k nimž došlo v rámci určitých operací uvedených v taxativním výčtu, k nimž patří i přeprava. Zatímco pojem ztrát způsobených povahou výrobků může, jak poznamenala italská vláda, zahrnout takzvané „technické“ ztráty, nelze jej rozšířit na ztráty vzniklé v důsledku nehody.

(43) Navíc vzhledem k tomu, že se osvobození od daně stanovené pro takovéto přirozené ztráty liší od osvobození stanoveného v čl. 14 odst. 1 první větě směrnice 92/12 pro ztráty, které lze připsat nepředvídatelné události nebo vyšší moci, nelze prvně zmíněné osvobození vykládat rozšiřujícím způsobem tak, aby zahrnulo situace, za nichž nejsou splněny podmínky umožňující jeho uplatnění.

(44) Na druhou položenou otázku je tudíž nutno odpovědět, že ztráty části výrobků, které unikly z ropovodu v důsledku jejich kapalné povahy a vlastností půdy, do níž unikly, které zabránily jejich zpětnému získání, nemohou být považovány za „ztráty způsobené povahou výrobků“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 druhé věty směrnice 92/12.

§ 4

Plátce daně

(1) Plátcem je právnická nebo fyzická osoba,

a) která je provozovatelem daňového skladu, oprávněným příjemcem, oprávněným odesílatelem nebo výrobcem, jíž vznikla povinnost daň přiznat a zaplatit v souvislosti s uvedením vybraných výrobků do volného daňového oběhu (§ 9 odst. 1), nebo v souvislosti se ztrátou nebo znehodnocením vybraných výrobků dopravovaných v režimu podmíněného osvobození od daně [§ 9 odst. 3 písm. a)],

b) jíž vznikla povinnost daň přiznat a zaplatit

1. 1. při dovozu (§ 9 odst. 2),

2. 2. v případě použití vybraných výrobků osvobozených od daně pro jiné účely, než na které se osvobození od daně vztahuje [§ 9 odst. 3 písm. b)],

3. 3. v případě použití vybraných výrobků, u nichž byla vrácena daň, pro jiné účely, než na které se vrácení daně vztahuje [§ 9 odst. 3 písm. c)],

4. 4. v případě ztráty nebo znehodnocení vybraných výrobků [§ 9 odst. 3 písm. d)],

c) která uplatňuje nárok na vrácení daně, pokud tento zákon nestanoví jinak (§ 15, 15a, 55 až 57),

d) která poskytla zajištění daně při dopravě vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně, při níž došlo k porušení tohoto režimu [§ 9 odst. 3 písm. f) a § 28]; za daň společně a nerozdílně odpovídá také právnická nebo fyzická osoba, která se na porušení tohoto režimu podílela, pokud si byla tohoto porušení vědoma nebo pokud lze důvodně předpokládat, že si ho vědoma být měla,

e) jíž vznikla povinnost daň přiznat a zaplatit při přijetí vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu v jiném členském státě pro účely podnikání nebo určených k plnění úkolů veřejnoprávního subjektu nebo při ukončení dopravy vybraných výrobků určených pro účely podnikání [§ 9 odst. 3 písm. g)],

f) která skladuje nebo dopravuje vybrané výrobky, aniž prokáže, že se jedná o vybrané výrobky pro osobní spotřebu, nebo uvádí do volného daňového oběhu vybrané výrobky, aniž prokáže, že se jedná o vybrané výrobky zdaněné, nebo pokud neprokáže způsob jejich nabytí oprávněně bez daně; za daň společně a nerozdílně odpovídá také právnická nebo fyzická osoba, která se na uvedeném skladování nebo dopravě podílela,

g) které vznikla povinnost daň přiznat a zaplatit při pozbytí vlastnického práva k nezdaněným vybraným výrobkům a podobně (§ 9 odst. 4), nebo

h) která je zástupcem pro zasílání vybraných výrobků z jiného členského státu na daňové území České republiky; pokud osoba uvedená v § 33 odst. 2 neustanoví zástupce pro zasílání vybraných výrobků nebo pokud ustanovený zástupce pro zasílání vybraných výrobků nesplní povinnosti uvedené v § 33e odst. 1, stává se plátcem daně příjemce.

(2) Osoba s výjimkou osob uvedených v odstavci 1 písm. b) bodech 1 a 3 a písm. f) a v § 14 odst. 2 a 3 je povinna se registrovat jako plátce nejpozději do dne vzniku první povinnosti daň přiznat a zaplatit. Osoba uplatňující nárok na vrácení daně je povinna se registrovat u celního úřadu nejpozději do dne, kdy poprvé uplatní nárok na vrácení daně, není-li již jako plátce daně registrována. Plátce je povinen se registrovat ke každé dani samostatně.

(3) V případě uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu odpovídá společně a nerozdílně za daň kromě plátce daně uvedeného v odstavci 1 písm. a) také právnická nebo fyzická osoba, jejímž jménem byly vybrané výrobky do volného daňového oběhu uvedeny. V případě, že uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu bylo neoprávněné, odpovídá za daň společně a nerozdílně také právnická nebo fyzická osoba, která se na tomto neoprávněném uvedení do volného daňového oběhu podílela.

(4) V případě dovozu odpovídá společně a nerozdílně za daň kromě plátce daně uvedeného v odstavci 1 písm. b) bodě 1 také právnická nebo fyzická osoba, jejímž jménem byly vybrané výrobky dovezeny. V případě, že dovoz vybraných výrobků byl neoprávněný, odpovídá za daň společně a nerozdílně také právnická nebo fyzická osoba, která se na tomto dovozu podílela.

(5) Pro účely odstavce 1 písm. f) se za množství vybraných výrobků pro osobní spotřebu považuje množství, které nepřesahuje u

a) minerálních olejů, s výjimkou zkapalněných ropných plynů dopravovaných v tlakových nádobách o hmotnosti náplně do 40 kg včetně, množství dopravované v běžných nádržích (§ 63 odst. 2) zvýšené o 20 l,

b) zkapalněných ropných plynů v tlakových nádobách o hmotnosti náplně do 40 kg včetně 5 tlakových nádob,

c) lihovin podle přímo použitelného předpisu Evropské unie upravujícího definici a popis lihovin 10 l konečných výrobků,

d) piva 110 l,

e) meziproduktů 20 l,

f) vína 90 l, z toho u šumivých vín 60 l,

g) cigaret 800 kusů,

h) cigarillos nebo doutníků o hmotnosti nejvýše 3 g/kus 400 kusů,

i) ostatních doutníků 200 kusů,

j) tabáku ke kouření 1 kg.

(6) Pro posouzení, zda se v případě podle odstavce 1 písm. f) jedná o vybrané výrobky pro osobní spotřebu nebo pro účely podnikání, se použije ustanovení odstavce 5. Zároveň se pro tyto účely použije ustanovení § 32 odst. 2, 4 a 5 obdobně.

K § 4

1. Toto ustanovení definuje osoby a podmínky, za kterých se tyto osoby stávají plátcem daně, a to ve vztahu ke všem druhům spotřebních daní uvedených v zákoně. Kromě plátců vymezených v tomto paragrafu jsou plátci ve vztahu k jednotlivým spotřebním daním dále vymezeni v části druhé tohoto zákona. V § 44 jsou uvedeny další osoby, které jsou plátcem daně z minerálních olejů, v § 66 jsou uvedeni plátci daně z lihu, v § 80 jsou vymezeny povinnosti osob pro domácí výrobu piva, v § 92 jsou blíž specifikovány povinnosti fyzických osob vyrábějících výhradně tiché víno a v § 100c plátci daně z tabákových výrobků.

K odst. 1

2. Toto ustanovení obsahuje konečný výčet osob, které jsou plátci daně, tj. osobami, kterým vzniká povinnost přiznat a zaplatit daň.

K odst. 1 písm. a)

3. Nejširší kategorií plátců jsou osoby, které uvádějí vybrané výrobky do volného daňového oběhu a z tohoto titulu jim vzniká povinnost přiznat a zaplatit daň. Do této kategorie tedy spadají především:

a) provozovatelé daňového skladu [viz komentář k § 3 písm. h)],

b) oprávnění příjemci [viz komentář k § 3 písm. i)],

c) výrobci, kteří vyrábějí vybrané výrobky mimo daňový sklad [viz komentář k § 3 písm. l)],

d) oprávnění odesilatelé [viz komentář k § 3 písm. k)].

4. Výše uvedené osoby jsou rovněž plátci daně ve vztahu ke ztrátám nebo znehodnocením vybraných výrobků dopravovaných v režimu podmíněného osvobození od daně, jestliže se nejedná o nepředvídatelnou ztrátu nebo znehodnocení [viz komentář k § 3 písm. s) a § 9 odst. 3 písm. a)].

K odst. 1 písm. b)

5. Plátcem daně je rovněž jakákoli právnická osoba, která dovezla vybrané výrobky na daňové území České republiky, přičemž vybrané výrobky byly po propuštění do celního režimu volného oběhu uvedeny do volného daňového oběhu (viz komentář k § 9 odst. 2). Naopak v případě dovozu vybraných výrobků uvedených do režimu podmíněného osvobození od daně vzniká povinnost přiznat a zaplatit následně daň až okamžikem jejich uvedení do volného daňového oběhu (jestliže povinnost přiznat daň nevznikne z jiných důvodů uvedených v § 9). Osoba, která se stala plátcem z důvodu dovozu zboží, není povinna se registrovat k dani, daň je jí vyměřena místně příslušným celním úřadem v rámci celního řízení.

6. Plátcem s povinností se zaregistrovat u místně příslušného celního úřadu se stává osoba uživatele, která použije vybrané výrobky osvobozené od daně [viz komentář k § 3 písm. f)] pro jiné účely, než na které se vztahuje dané osvobození.

7. Rovněž osoba, která použije vybrané výrobky, u nichž byla vrácena daň, pro jiné účely, než na které se vztahuje vrácení daně, se stává plátcem daně. V tomto případě taková osoba není povinna se zaregistrovat k dani.

8. Plátcem s povinností se zaregistrovat u místně příslušného celního úřadu se stává osoba, které vznikla povinnost přiznat a zaplatit daň z důvodu vzniku ztráty nebo znehodnocení vybraných výrobků, jestliže se nejedná o nepředvídatelnou ztrátu nebo znehodnocení [viz komentář k § 3 písm. s) a § 9 odst. 3 písm. a)]. Do těchto ztrát a znehodnocení se v souladu s § 9 odst. 3 písm. d) nezahrnují ztráty a znehodnocení ve výši technicky zdůvodněných skutečných výrobních ztrát a ztrát při skladování.

9. Přestože to ze znění zákona nevyplývá, domníváme se, že by toto ustanovení mělo být aplikováno, podobně jako ustanovení písmene a) téhož paragrafu, pouze na vybrané výrobky nacházející se v režimu podmíněného osvobození od daně a vybrané výrobky uvedené do volného daňového oběhu, které jsou osvobozeny od daně.

K odst. 1 písm. c)

10. Jako plátce se musí zaregistrovat osoba, která uplatňuje nárok na vrácení daně. Výjimku tvoří osoby požívající výsad a imunit, které mohou žádat o vrácení daně za podmínek uvedených v § 15, ozbrojené síly členských států NATO, které mohou žádat o vrácení daně za podmínek uvedených v § 15a, popř. které mohou žádat o vracení daně z minerálních olejů použitých pro výrobu tepla ve smyslu § 56 či o vrácení daně z ostatních benzinů podle § 56a. Novela účinná k 1. lednu 2013 umožňuje v návaznosti na změnu v daňovém režimu u minerálních olejů používaných v mineralogických postupech a metalurgických procesech vracet daň z minerálních olejů osobám užívajícím tyto oleje v mineralogických postupech a metalurgických procesech za podmínek uvedených v § 55. Registrovat se nemusí ani osoby, které žádají o vrácení daně z minerálních olejů použitých pro zemědělskou prvovýrobu dle § 57. Všechny tyto osoby mají postavení daňového subjektu bez povinnosti se registrovat.

K odst. 1 písm. d)

11. V případě porušení režimu podmíněného osvobození od daně při dopravě vybraných výrobků se plátcem stává osoba, která zajistila daň. Osobou povinnou zajistit daň při dopravě vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně je primárně provozovatel odesílajícího skladu nebo oprávněný odesilatel [viz komentář k § 3 písm. k)].

12. V případě přepravy v režimu podmíněného osvobození od daně na území České republiky může daň se souhlasem celního úřadu místně příslušného odesílajícímu daňovému skladu zajistit rovněž dopravce, provozovatel přijímajícího daňového skladu nebo vlastník vybraných výrobků (viz komentář k § 24).

13. V případě přepravy v režimu podmíněného osvobození od daně mezi členskými státy může daň se souhlasem celního úřadu místně příslušného odesílajícímu daňovému skladu zajistit rovněž dopravce nebo vlastník vybraných výrobků (viz komentář k § 25).

14. Nehledě na to, kdo je osobou, která zajistila daň, ručí za daň společně a nerozdílně s touto osobou rovněž osoba, která se na porušení tohoto režimu podílela, a to v případě, že si byla porušení režimu vědoma nebo lze důvodně předpokládat, že si ho vědoma být měla.

K odst. 1 písm. e)

15. Plátcem daně se stává osoba odebírající vybrané výrobky uvedené do volného daňového oběhu v jiném členském státě pro účely podnikání (viz komentář k § 29).

16. Vybrané výrobky uvedené do volného daňového oběhu v jiném členském státě a přijímané veřejnoprávním subjektem v České republice se rovněž považují za vybrané výrobky přijímané pro účely podnikání a veřejnoprávní subjekt se rovněž z tohoto důvodu stává plátcem daně.

17. Plátcem se rovněž stává osoba, která pořídila vybrané výrobky ve volném daňovém oběhu a dopravila je na území České republiky [viz komentář k § 9 odst. 3 písm. g)].

K odst. 1 písm. f)

18. Plátcem daně bez povinnosti se registrovat k dani je rovněž jakákoli osoba, která skladuje nebo dopravuje vybrané výrobky, jestliže neprokáže, že se jedná o vybrané výrobky pro osobní spotřebu a že se jedná o již zdaněné vybrané výrobky nebo o výrobky oprávněně nabyté bez daně. Za množství vybraných výrobků určených pro osobní spotřebu se považuje množství nepřesahující hodnoty vymezené v odst. 5 téhož paragrafu.

19. Plátcem bez povinnosti se registrovat k dani se stává také osoba, která uvádí vybrané výrobky do volného daňového oběhu, jestliže neprokáže, že se jedná o již zdaněné vybrané výrobky nebo o výrobky oprávněně nabyté bez daně.

20. Novelou účinnou od 1. dubna 2010 bylo doplněno ustanovení, dle kterého odpovídá za daň společně a nerozdílně rovněž osoba, která se na skladování nebo dopravě podílela, tj. i osoba, která pouze skladuje zboží ve vlastnictví třetích osob, nebo osoba, která přepravuje vybrané výrobky ve vlastnictví třetích osob nebo se na přepravě podílela.

21. Zdanění vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu se na daňovém území České republiky prokazuje daňovým dokladem, dokladem o prodeji nebo dokladem o dopravě vybraných výrobků (viz komentář k § 5).

22. K otázce prokázání zdanění vybraných výrobků se vyjádřil i NSS, který konstatoval:

Je zřejmé, že § 5 zákona o spotřebních daních představuje speciální ustanovení ve vztahu k § 31 odst. 4 daňového řádu, podle něhož lze jako důkazních prostředků užít všech prostředků, jimiž lze ověřit skutečnosti rozhodné pro správné stanovení daňové povinnosti a které nejsou získány v rozporu s právními předpisy. Zákon o spotřebních daních na rozdíl od obecné právní úpravy preferuje jako důkazní prostředek k prokázání zdanění vybraných výrobků, zde tedy minerálních olejů, perfektní daňový doklad (resp. jiný zákonem specifikovaný doklad) obsahující veškeré zákonem požadované náležitosti. To ovšem na druhou stranu nelze vykládat tak, že případně chybějící či nesprávně uvedené náležitosti daňového dokladu (či jiných dokladů dle § 5 zákona o spotřebních daních) by nebylo možné za žádných okolností nahradit jiným důkazem prokazujícím zdanění vybraného výrobku. § 5 odst. 1 zákona o spotřebních daních sice neobsahuje na rozdíl např. od § 73 odst. 11 zákona č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty, výslovný odkaz na možnost nahradit chybějící náležitosti daňového dokladu jinými důkazy, ovšem ani tuto možnost nevylučuje. Takový výklad § 5 zákona o spotřebních daních, který by zcela vylučoval možnost přihlédnout k jiným skutečnostem a důkazům, než je daňový či jiný v tomto ustanovení uvedený doklad, a to i tehdy, pokud by tyto skutečnosti jednoznačně svědčily pro zdanění vybraných výrobků spotřební daní, by nebyl racionální a neodpovídal by smyslu ani účelu daného ustanovení, jímž je vytvořit podmínky pro splnění povinnosti prokázat, že byly vybrané výrobky řádně zdaněny spotřební daní. Tento závěr ostatně vyplývá také z rozsudku Nejvyššího správního soudu ze dne 27. 6. 2008, č. j. 5 Afs 35/2008-53, www.nssoud.cz, dle něhož osoba, která dopravuje ve větším množství (§ 4 odst. 3 zákona o spotřebních daních) vybrané výrobky podléhající spotřební dani, aniž prokáže příslušným dokladem dle § 5 citovaného zákona, případně jiným způsobem, že se jedná o vybrané výrobky zdaněné, nebo pokud neprokáže způsob jejich nabytí oprávněně bez daně, stává se dle § 4 odst. 1 písm. f) citovaného zákona plátcem spotřební daně. (NSS 5 Afs 95/2008-91)

K odst. 1 písm. g)

23. Plátcem se stává osoba, která nabude vlastnické právo k nezdaněným vybraným výrobkům mimo režim podmíněného osvobození od daně tvořící obchodní majetek, při nájmu podniku nebo jeho části, při prodeji podniku nebo jeho vložení jako vkladu do obchodní společnosti nebo družstva (viz § 9 odst. 4). Novela účinná od 1. ledna 2014 vypustila konkrétní případy pozbytí obchodního závodu (přechod nebo převod) a použití obecného pojmu „pozbytí“. Tato úprava nepředstavuje věcnou změnu.

K odst. 1 písm. h)

24. V případě zasílání zdaněných vybraných výrobků z jiného členského státu do České republiky je plátcem daně zástupce pro zasílání vybraných výrobků.

25. Jestliže osoba, která zasílá vybrané výrobky z jiného členského státu, neustanoví zástupce pro zasílání vybraných výrobků nebo zástupce nesplní předepsané povinnosti, plátcem daně se stává právnická nebo fyzická osoba se sídlem nebo místem pobytu v České republice, které jsou vybrané výrobky zasílány.

K odst. 2

26. Tento odstavec vymezuje povinnost registrace ke spotřebním daním u místně příslušného celního úřadu. Registrovat se jsou povinni všichni plátci uvedení v odst. 1 s výjimkou plátců, kterým vznikla povinnost přiznat a zaplatit daň z titulu dovozu vybraných výrobků a z titulu použití vybraných výrobků, u nichž byla vrácena daň, pro jiné účely, než na které se vrácení daně vztahuje. Registrovat se nemusí rovněž osoby, které se staly plátcem, jelikož nebyly schopny prokázat, že skladují, dopravují či uvádějí do volného daňového oběhu vybrané výrobky již zdaněné či osvobozené od daně [viz komentář k § 4 odst. 1 písm. f)].

27. Povinnost se zaregistrovat vzniká nejpozději do dne vzniku první povinnosti přiznat a zaplatit daň.

28. Registrovat se musí rovněž osoby uplatňující nárok na vrácení daně, a to nejpozději do dne, kdy poprvé uplatní nárok na vrácení daně. Jestliže je však již registrována z jiného důvodu, nemusí se již znovu registrovat. Výjimku z registrační povinnosti představují plátci, kteří žádají o vrácení daně z titulu dopravení vybraných výrobků, z kterých byla zaplacena daň na území České republiky, do jiného členského státu pro účely podnikání (viz komentář k § 14 odst. 2) nebo fyzické osobě do jiného členského státu (viz komentář k § 14 odst. 3).

29. Registrační povinnost se vztahuje ke každé spotřební dani jednotlivě, tj. někteří plátci mohou být zaregistrování například k dani z minerálních olejů a dani z lihu.

K odst. 3

30. Novelou účinnou od 1. dubna 2010 bylo zavedeno ustanovení, které rozšiřuje okruh osob, které ručí za daň z důvodu uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu, přičemž je nutno rozlišovat oprávněné a neoprávněné uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu.

31. Při oprávněném uvedení do volného daňového oběhu zůstává stále osobou povinnou přiznat daň například provozovatel odesílajícího daňového skladu, ale za daň odpovídá společně a nerozdílně také osoba, jejímž jménem byly vybrané výrobky uvedeny do volného daňového oběhu (například vlastník vybraných výrobků, který si v daňovém skladu nechává skladovat své vybrané výrobky a rozhodne se vybrané výrobky ze skladu odebrat a uvést do volného daňového oběhu).

32. Pokud uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu bylo neoprávněné, za daň odpovídá společně a nerozdílně také osoba, která se na neoprávněném uvedení podílela (například zloděj, ale zřejmě i dopravce).

K odst. 4

33. Jedná se rovněž o ustanovení zavedené novelou účinnou od 1. dubna 2010, které rozšiřuje okruh osob, které ručí za daň v případě dovozu vybraných výrobků, přičemž je nutno rozlišovat oprávněný a neoprávněný dovoz vybraných výrobků.

34. Při oprávněném dovozu zůstává stále osobou povinnou přiznat daň dovozce, ale za daň odpovídá společně a nerozdílně také osoba, jejímž jménem byly vybrané výrobky dovezeny. Pokud byl dovoz vybraných výrobků neoprávněný, za daň odpovídá společně a nerozdílně také osoba, která se na neoprávněném uvedení nebo dovozu podílela (opět například zloděj).

K odst. 5

35. V návaznosti na novelu k 1. dubnu 2010 se v § 4 odst. 1 písm. f) „větší množství“ vybraných výrobků přejmenovalo na množství vybraných výrobků pro „osobní spotřebu“.

36. Množství vybraných výrobků pro osobní spotřebu představuje množství vybraných výrobků, které by nemělo vést ke vzniku daňové povinnosti z důvodu „pouhého“ skladování či přepravy tohoto množství ve smyslu § 4 odst. 1 písm. f).

K odst. 6

37. V souladu s tímto ustanovením jsou vybrané výrobky v množství uvedeném v odst. 5 považovány za vybrané výrobky pro osobní spotřebu pro účely odst. 1 písm. f). Nicméně vzhledem k tomu, že pro účely určení, zda se jedná o vybrané výrobky pro osobní spotřebu, či nikoli, by měl celní úřad vzít v úvahu nejenom samotné množství, ale například i to, zda je daná osoba (například skladovatel) podnikatelem, způsob dopravy apod. (viz komentář k § 32 odst. 2), tj. nelze vybrané výrobky v množství uvedeném v odst. 5 automaticky považovat za vybrané výrobky pro osobní spotřebu.

38. Na druhou stranu ani množství vybraných výrobků větší než množství uvedené v odst. 5 nemusí vždy znamenat, že se jedná o vybrané výrobky určené k podnikání (viz komentář k § 32 odst. 5).

K odst. 7

39. Novelou účinnou od 1. ledna 2014 bylo ustanovení odkazující na podmínky, za kterých se fyzické a právnické osoby stávají plátci k jednotlivým spotřebním daním, zrušeno. Novelou nedošlo k žádné věcné změně. I nadále se v těchto dříve vyjmenovaných ustanoveních platných pro jednotlivé spotřební daně nacházet speciální úprava navazující na ustanovení tohoto paragrafu. Vedle těchto obecných ustanovení jsou v části druhé zákona specifikovány osoby plátců jednotlivých daní.

Související ustanovení:

§ 3 písm. s) – ztráta a znehodnocení, § 7 – předmět daně, § 8 – vznik daňové povinnosti, § 9 – vznik povinnosti daň přiznat a zaplatit, § 11 – osvobození od daně, § 14 – vracení daně plátci, § 15 – vracení daně osobám požívajícím výsad a imunit, § 15a – vracení daně ozbrojeným silám členských států NATO s výjimkou ozbrojených sil České republiky, § 19 – podmíněné osvobození od daně, § 20 – zrušení povolení k provozování daňového skladu z moci úřední, § 22 – oprávněný příjemce pro opakované přijímání vybraných výrobků, § 23 – oprávněný příjemce pro jednorázové přijetí vybraných výrobků, § 23a – podmínka pro vydání povolení pro jednorázové přijetí vybraných výrobků, § 24 – doprava vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně na daňovém území České republiky, § 25 – doprava vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně mezi členskými státy, § 28 – porušení režimu podmíněného osvobození od daně během dopravy, § 29 – doprava vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu v jiném členském státě pro účely podnikání, § 31 – doprava vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu na daňovém území České republiky do jiného členského státu nebo přes území jiného členského státu pro účely podnikání, § 32 – doprava vybraných výrobků pro osobní spotřebu, § 33 – zasílání vybraných výrobků na daňové území České republiky, § 34 – dovoz vybraných výrobků, § 44 – plátce daně z minerálních olejů, § 50 – doprava minerálních olejů osvobozených od daně na daňovém území České republiky, § 56 – vracení daně z minerálních olejů osobám užívajícím tyto oleje pro výrobu tepla, § 56a – vracení daně z ostatních benzinů, § 57 – vracení daně z minerálních olejů osobám užívajícím tyto oleje pro zemědělskou prvovýrobu, § 58a – doprava minerálních olejů v režimu podmíněného osvobození od daně na daňovém území České republiky, § 63 – dovoz minerálních olejů, § 66 – plátce daně z lihu, § 80 – plátce daně z piva, § 92 – plátce daně z vína a meziproduktů, § 100 – doprava tichého vína v režimu podmíněného osvobození od daně na daňovém území České republiky, § 100c – plátce daně z tabákových výrobků

Související předpisy:

vyhláška č. 335/1997 Sb., kterou se provádí § 18 písm. a), d), h), i), j), a k) zákona č. 110/1997 Sb., o potravinách a tabákových výrobcích, a doplnění některých souvisejících zákonů, pro nealkoholické nápoje a koncentráty k přípravě nealkoholických nápojů, ovocná vína a medovinu, pivo, konzumní líh, lihoviny a ostatní alkoholické nápoje, kvasný ocet a droždí, ve znění vyhlášky č. 45/2000 Sb. a vyhlášky č. 57/2003 Sb.

Evropské právní předpisy:

čl. 8 Směrnice

Judikatura:

NSS 1 Afs 81/2009-68:

Z výše uvedeného tedy plyne, že osoba, která skladuje ve větším množství vybrané výrobky, aniž prokáže, že se jedná o vybrané výrobky zdaněné, nebo pokud neprokáže způsob jejich nabytí oprávněně bez daně, se stává plátcem spotřební daně ex lege (a to bez povinnosti registrace).

Samotný pojem „skladování“, není obsažen v § 3 zákona o spotřebních daních, který vymezuje pojmy, jež zákon v různých souvislostech používá. Judikatura Nejvyššího správního soudu tento pojem však již v rozsudku ze dne 26. 2. 2009, č. j. 7 Afs 69/2007-85 (rozhodnutí jsou dostupná na www.nssoud.cz), vyložila takto: „Z povahy věci však plyne, že vlastníka nemovitosti, v níž je uskladněno jisté zboží, nelze a priori považovat za skladovatele těchto věcí. U skladování je totiž nutno předpokládat jistý kvalifikovaný vztah k uskladněnému zboží. Atributem skladování bude přinejmenším vědomost o zboží a úmysl je uchovávat a zajistit před znehodnocením, odcizením apod... Nejvyšší správní soud si je nicméně vědom praktických potíží, které by s dokazováním shora popsaných skutečností byly spojeny a které by mohly, dle jeho názoru, vést často i ke zmaření účelu celého řízení. Shora popsaný výklad proto konfrontoval i s výkladem teleologickým... Z tohoto pohledu je závěr plynoucí z jazykového výkladu zcela neudržitelný a pojem skladování by měl být vykládán spíše ve smyslu detence.“ Tomu odpovídá též právní vyústění rozsudku: „Pro závěr, že konkrétní osoba (ve větším množství) skladuje vybrané výrobky, není nutné prokázat, že o existenci těchto výrobků věděla a měla v úmyslu je uchovávat a zajišťovat před znehodnocením, odcizením apod. Za účastníka řízení vedených ve smyslu § 42 odst. 2, 11 a 12 zákona č. 353/2003 Sb., o spotřebních daních, tak může být považován i ten, kdo má tyto výrobky pouze v detenci, není-li zjištěna osoba, která by je skladovala kvalifikovaným způsobem.“

Zde Nejvyšší správní soud poznamenává, že ačkoliv se výklad pojmu „skladovat“ ve zmíněném rozsudku vztahoval k § 42 (k zajištění vybraných výrobků) zákona o spotřebních daních, je nutné jej shodně interpretovat pro účel celého zákona, tedy i pro určení plátce této daně (§ 4, § 66 tohoto zákona). Ke shodné interpretaci pojmů viz rozsudek ze dne 22. 6. 2005, č. j. 7 Afs 12/2004-57, č. 1051/2007 Sb. NSS, rozsudek ze dne 26. 4. 2007, č. j. 5 Afs 96/2006-58, č. 1268/2007 Sb. NSS či ze dne 18. 12. 2007, č. j. 2 Afs 46/2007-103.

Pro vznik povinnosti spotřební daň přiznat a zaplatit je právně relevantní uložení vybraných výrobků u osoby, kterou lze považovat za skladovatele, přičemž je z tohoto hlediska irelevantní, kdo má uložené výrobky ve svém vlastnictví. Tento závěr plyne i z rozsudku Nejvyššího správního soudu ze dne 27. 6. 2008, č. j. 5 Afs 35/2008-53: „...pro posouzení zákonnosti vyměření spotřební daně stěžovateli není vůbec rozhodující otázka, kdo byl vlastníkem vybraných výrobků, ale výhradně otázka, zda stěžovatel jakožto dopravce těchto výrobků prokázal jejich zdanění spotřební daní, či nikoliv. Otázka vlastnictví vybraných výrobků tedy mohla být ve věci relevantní pouze do té míry, v jaké by objasnění této otázky mohlo napomoci k prokázání zdanění vybraných výrobků.“

K námitce stěžovatelky, že jí nebyla prokázána „vědomá dispozice“ s vybranými výrobky, Nejvyšší správní soud odkazuje na svou konstantní judikaturu, ze které je zřejmé, že zákon o spotřební dani je konstruován tak, že vědomá či nevědomá dispozice není pro vznik daňové povinnosti skladováním vybraných výrobků právně relevantní. Jak plyne z rozsudku zdejšího soudu ze dne 26. 2. 2009, č. j. 7 Afs 69/2007-85: „Argumentace stěžovatele založená na tvrzení, že o existenci předmětných lihových zásob neměl povědomost tak z hlediska (ne)naplnění podmínky skladování nemůže obstát.“ Tento závěr plyne i z obsahu komentovaných ustanovení; kdo se stává plátcem spotřební daně, určuje § 4 zákona. Podmínkou mj. je to, že kontrolovaná osoba vybrané výrobky skladuje. Pohnutky, popřípadě vědomost o tom, jaké vybrané výrobky uskladnila jsou již nerozhodné, neboť postavení toho, kdo vybrané výrobky skladuje, jako plátce daně, stanoví zákon zcela striktně, bez jakýchkoli výjimek, bez jakéhokoli prostoru pro správní uvážení celních orgánů, tzn. i bez jakéhokoli prostoru pro zohlednění žalobcem namítaných skutkových okolností případu. Konečně sama stěžovatelka ve své výpovědi do protokolu ze dne 26. 7. 2005, č. j. MŠ 202/3545-05/05-1461-31, uvedla, že o zneužívání svých objektů k nezákonné činnosti ví již asi dva týdny.)

NSS 1 Afs 94/2009-56:

Konstantní judikatura Nejvyššího správního soudu zastává právní názor, že dopravce se stává plátcem spotřební daně, neprokáže-li, že přepravované výrobky jsou zdaněné, nebo pokud neprokáže způsob jejich nabytí oprávněně bez daně. Příslušný subjekt se tedy v takovém případě stane plátcem daně bez dalších podmínek, pouze na základě toho, že vybrané zboží dopravuje či skladuje a neprokáže jejich zdanění (srov. rozsudky Nejvyššího správního soudu ze dne 27. 6. 2008, č. j. 5 Afs 35/2008-53, a ze dne 19. 3. 2008, č. j. 9 Afs 137/2007). V této souvislosti je třeba zdůraznit, že pro posouzení zákonnosti vyměření spotřební daně stěžovateli není vůbec rozhodující otázka, kdo byl vlastníkem vybraných výrobků, ale výhradě otázka, zda stěžovatel jakožto dopravce těchto výrobků prokázal jejich zdanění spotřební daní, či nikoliv. Otázka vlastnictví vybraných výrobků by mohla být ve věci relevantní pouze do té míry, v jaké by objasnění této otázky mohlo napomoci k prokázání zdanění vybraných výrobků.

Zákon o spotřebních daních v ustanovení § 4 odst. 1 písm. f) jasně formuluje podmínky, za kterých se dopravce stává plátcem daně. Jsou-li kumulativně splněny, dopravce se stane plátcem daně bez dalšího, tj. bez ohledu na skutečnost, zda věděl, nebo vědět mohl, že přepravované výrobky podléhají spotřební dani. V první řadě musí být dopravovány výrobky ve větším množství (§ 4 odst. 3 zákona o spotřebních daních). Za druhé, subjekt musí prokázat, že vybrané výrobky byly zdaněné nebo že je nabyl oprávněně bez daně. V posuzovaném případě byly obě výše uvedené podmínky splněny; žalobce dopravoval 7000 litrů výrobků podléhajících spotřební dani z lihu a současně neprokázal, že tyto výrobky nabyl oprávněně bez daně, resp. že byly předmětné výrobky již zdaněny. V souladu s veřejnoprávními předpisy mu tak vznikla povinnost daň přiznat a zaplatit, což neučinil. Námitka žalobce, že byl uveden v omyl ohledně povahy přepravovaných výrobků, je nepřípadná, neboť celní orgány ze zákona nejsou oprávněny v takové situaci daň prominout, případně ji snížit.

Vycházeje z dikce zákona, dopravce se stává plátcem daně podle § 4 odst. 1 písm. f) zákona o spotřebních daních, mimo jiné přepravuje-li větší množství vybraných výrobků. Z této skutečnosti lze nepřímo usuzovat, že v případě přepravy většího množství výrobků se u dopravce předpokládá určitý stupeň profesionality a vyšší míra odborných znalostí než u osoby, která přepravuje výrobky v menším množství než se podává z dikce ustanovení § 4 odst. 3 zákona o spotřebních daních. Je-li dopravce odborníkem, měl by zjistit jaké výrobky převáží, informovat se, zda jsou předmětem spotřební daně, případně při uzavírání smlouvy o přepravě si smluvně ošetřit riziko uvedení v omyl odesílatelem ohledně povahy přepravovaných výrobků.

Nejvyšší správní soud proto uzavírá, že v daném případě nelze plně potlačit zájem státu na vybírání daní z důvodu, že dopravce mohl být uveden v omyl osobou, s níž sjednával smlouvu o přepravě. Pro danou věc je podstatné, že žalobce je plátcem daně, jsou-li splněny podmínky podle § 4 odst. 1 písm. f) zákona o spotřebních daních. Případné soukromoprávní námitky proti podvodnému jednání druhé smluvní strany (odesílatele), na jehož základě žalobci mohla vzniknout škoda, jsou mu zachovány. Bude tedy pouze na žalobci, rozhodne-li se v daném případě domáhat se náhrady škody v soukromoprávním sporu. Byl-li dopravce uveden odesílatelem v omyl, který ani s vynaložením veškeré odborné péče nebylo možné zjistit, bude zpravidla možné hojit se na odesílateli v rovině soukromoprávní.

Je zřejmé, že v posuzovaném případě byla uzavřena smlouva o přepravě věci mezi dopravcem (žalobcem) a odesílatelem (polskou společností), v níž se dopravce odesílateli zavázal, že přepraví věc (zásilku) z určitého místa (místo odeslání) do určitého jiného místa (místo určení), a odesílatel se zavázal zaplatit mu úplatu (přepravné). Na smlouvu o přepravě je nutné aplikovat Úmluvu o přepravní smlouvě v mezinárodní silniční nákladní dopravě (dále též „Úmluva“), přijatou v Ženevě dne 19. 5. 1956, vyhlášenou pod č. 11/1975 Sb. Podle čl. 6 odst. 1 Úmluvy musí nákladní list obsahovat tyto údaje: a) místo a datum vystavení, b) jméno a adresu odesílatele, c) jméno a adresu dopravce, d) místo a datum převzetí zásilky a místo jejího určení, e) jméno a adresu příjemce, f) obvyklé pojmenování povahy přepravované věci a druh obalu; u věcí nebezpečné povahy jejich obecně uznávané označení, g) počet kusů, jejich zvláštní značky a čísla, h) hrubou váhu zásilky nebo jiným způsobem vyjádřené množství zboží, i) náklady spojené s přepravou (dovozné, vedlejší poplatky, cla a ostatní výdaje vznikající od okamžiku uzavření smlouvy až do vydání zásilky), j) pokyny potřebné pro celní a jiná úřední jednání, k) údaj o tom, že přeprava i přes jakoukoliv opačnou doložku podléhá ustanovením této Úmluvy. Podle článku 7 odst. 1 písm. a) pak odesílatel odpovídá za veškeré výlohy a škody, které vzniknou dopravci v důsledku nepřesnosti nebo neúplnosti údajů uvedených v článku 6 odst. 1 písm. b), d), e), f), g), h), a j). Pokud tedy byl dopravce uveden odesílatelem v omyl ohledně povahy zboží, může se na něm po zaplacení daňového nedoplatku domáhat náhrady škody v rovině soukromoprávní, která mu vznikla tím, že byl odesílatelem uveden v omyl ohledně přepravovaného zboží, resp. v důsledku nepřesnosti údajů o přepravovaných výrobcích.

NSS 5 Afs 35/2008-53:

Pokud stěžovatel v kasační stížnosti argumentuje tím, že předmětné ustanovení na něj nedopadá, neboť doprava pro třetí osobu byla zcela náhodná a stěžovatel nebyl stálým dopravcem, nelze s takovou argumentací souhlasit. Zákon o spotřebních daních nevyžaduje, aby se jednalo o „stálého dopravce“. I při „náhodném“ dopravování vybraných výrobků ve větším množství, než je uvedeno v § 4 odst. 3 zákona o spotřebních daních, se subjekt stává plátcem daně, neprokáže-li, že se jedná o vybrané výrobky zdaněné, nebo pokud neprokáže způsob jejich nabytí oprávněně bez daně. Příslušný subjekt se tedy v takovém případě stane plátcem daně bez dalších podmínek, tedy pouze na základě toho, že, byť jednorázově, vybrané zboží dopravuje či skladuje a neprokáže jejich zdanění. V této otázce lze odkázat na rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 19. 3. 2008, č. j. 9 Afs 137/2007-59, dostupný na www.nssoud.cz, v němž Nejvyšší správní soud sice zaujímal stanovisko k problematice skladování tabákových výrobků, ovšem s ohledem na dikci § 4 odst. 1 písm. f) zákona o spotřebních daních konstatoval, že „je zcela zřejmé, že ve shora uvedeném smyslu se osoba, která skladuje ve větším množství vybrané výrobky, aniž prokáže, že se jedná o vybrané výrobky zdaněné, nebo pokud neprokáže způsob jejich nabytí oprávněně bez daně, stává plátcem spotřební daně ze zákona (ex lege), bez povinnosti registrace“. S takovým subjektem je možné vést řádné daňové řízení.

Judikatura evropských soudů:

C-216/11 Evropská komise v. Francouzská republika

(1) Francouzská republika tím, že použila čistě množstevní kritérium pro posouzení, zda je tabák pocházející z jiného členského státu v držení fyzických osob pro obchodní účely, jakož i tím, že toto kritérium uplatnila na osobní automobil (nikoliv na osobu) a celkově na veškeré tabákové výrobky, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani, a zejména z jejích článků 8 a 9.

A dále případy: C-314/06 Société Pipeline Méditerranée et Rhône.

§ 5

Prokázání zdanění vybraných výrobků

(1) Na daňovém území České republiky se prokazuje zdanění vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu daňovým dokladem nebo dokladem o prodeji či dokladem o dopravě vybraných výrobků do volného daňového oběhu již uvedených, pokud tento zákon nestanoví jinak (§ 6). Zdanění vybraných výrobků do volného daňového oběhu již uvedených se prokazuje pouze tehdy, nejedná-li se o vybrané výrobky pro osobní spotřebu (§ 4 odst. 6, § 32 odst. 2, 4 a 5).

(2) Daňový doklad podle odstavce 1, který je plátce povinen při uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu bezodkladně vydat nabyvateli, popřípadě osobě, která pro nabyvatele nebo kupujícího výrobky podle odstavce 1 přechodně nabývá, musí obsahovat tyto údaje:

a) obchodní firmu nebo jméno, sídlo a daňové identifikační číslo plátce,

b) obchodní firmu nebo jméno, sídlo nebo místo pobytu a daňové identifikační číslo, bylo-li přiděleno, nabyvatele,

c) množství vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu, u nichž vznikla povinnost daň přiznat a zaplatit, a jejich název, popřípadě obchodní označení,

d) výši spotřební daně celkem,

e) datum vystavení daňového dokladu,

f) číslo daňového dokladu.

(3) Doklad o prodeji podle odstavce 1, který je prodávající povinen při prodeji vybraných výrobků bezodkladně vydat, musí obsahovat tyto údaje:

a) obchodní firmu nebo jméno, sídlo a daňové identifikační číslo prodávajícího,

b) obchodní firmu nebo jméno, sídlo nebo místo pobytu a daňové identifikační číslo, bylo-li přiděleno, kupujícího,

c) množství prodaných vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu, u nichž vznikla povinnost daň přiznat a zaplatit, a jejich název, popřípadě obchodní označení,

d) výši spotřební daně celkem,

e) datum vystavení dokladu o prodeji,

f) číslo dokladu o prodeji.

(4) Doklad o dopravě podle odstavce 1 vystavuje právnická nebo fyzická osoba, která vybrané výrobky již uvedené do volného daňového oběhu vydá pro dopravu, přičemž nejsou splněny podmínky, na jejichž základě je stanovena povinnost vydat daňový doklad podle odstavce 2 nebo doklad o prodeji podle odstavce 3. Doklad o dopravě musí obsahovat tyto údaje:

a) obchodní firmu nebo jméno, sídlo nebo místo pobytu a daňové identifikační číslo, bylo-li přiděleno, odesilatele,

b) adresu místa určení a v případě, že to není možné, jiné údaje určující polohu místa určení,

c) množství dopravovaných vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu, u nichž vznikla povinnost daň přiznat a zaplatit, a jejich název, popřípadě obchodní označení,

d) výši spotřební daně celkem,

e) datum vystavení dokladu o dopravě,

f) číslo dokladu o dopravě.

(5) Zdanění vybraných výrobků při dovozu se prokazuje rozhodnutím o propuštění vybraných výrobků do režimu volného oběhu nebo do režimu aktivního zušlechťovacího styku v systému navracení nebo jiným rozhodnutím správce daně o vyměření daně.

(6) Vybrané výrobky uvedené do volného daňového oběhu lze dopravovat pouze s daňovým dokladem, s dokladem o prodeji, s dokladem o dopravě nebo s rozhodnutím podle odstavce 5.

(7) Vybrané výrobky uvedené do volného daňového oběhu v jiném členském státě, které jsou zasílány osobě se sídlem nebo místem pobytu na daňovém území České republiky, která nepodniká ani nevykonává jinou samostatnou hospodářskou činnost, lze dopravovat pouze s dokladem, který potvrzuje, že tyto výrobky byly zdaněny v členském státě, ze kterého byly zaslány.

K § 5

1. V tomto paragrafu jsem vymezeny druhy daňových dokladů (a jejich náležitosti), kterými se prokazuje, že dané vybrané výrobky jsou propuštěny do volného daňového oběhu a zdaněny. Další požadavky na náležitosti těchto dokladů u jednotlivých spotřebních daní jsou uvedeny v části druhé zákona (viz komentář k § 51, § 74 a § 106).

2. V praxi může být poněkud matoucí fakt, že stejný termín „daňový doklad“ používá i zákon o DPH. Je nutno si uvědomit že každý z dokladů plní zcela jinou funkci a obvykle jsou vystavovány odděleně, a to i z toho důvodu, že daňový doklad pro účely spotřebních daní vystavený v souladu s komentovaných paragrafem by měl být vystaven „bezodkladně“ a měl by doprovázet zboží, zatímco daňový doklad pro účely DPH může být odběrateli zaslán až následně (zákon o DPH stanoví obecnou 15denní lhůtu pro vystavení daňového dokladu).

3. Celní správa České republiky připustila možnost, že tyto doklady pro prokázání zdanění skladovaných vybraných výrobků a dopravovaných vybraných výrobků mohou být vystavovány i v elektronické podobě za předpokladu, že budou splněny podmínky, které jsou uvedeny v metodickém materiálu Celní správy České republiky nazvaném Alternativní postupy vystavování dokladů, kterými se prokazuje zdanění VV a ve VDO akceptované CS ČR (dále jen „Alternativní postupy“), který je zveřejněn na webových stránkách Celní správy České republiky. Tyto postupy byly v době přípravy tohoto komentáře ve fázi testování. Zahájení standardního provozu bylo plánováno na 1. července 2015.

4. Pokud bude daný doklad vystaven elektronicky v rámci doporučených alternativních postupů, tj., bude mimo jiné odeslán přes webové rozhraní do datového skladu Celní správy České republiky, pak při kontrole postačí sdělit jedinečný identifikační kód (dále jen „JIK“) příslušného dokladu, na základě kterého kontrolní orgán vyhledá příslušný doklad v datovém skladu a ztotožní jej s kontrolovanými vybranými výrobky.

5. Dokument Alternativní postupy předpokládá, že daňový subjekt nebude muset na výše zmíněné webové rozhraní zasílat doklady vystavené elektronicky, pokud za podmínek stanovených Celní správou České republiky, zpřístupní Celní správě České republiky online účetní systém pravidelně ověřovaný účetním auditorem, ve kterém bude možné jednoduše a v reálném čase vyhledat jednotlivé doklady, a pokud Generální ředitelství cel (zkráceně „GŘC“) s takovým postupem na návrh daňového subjektu vysloví písemně souhlas.

6. V případě, že subjekt bude doklad vystavovat elektronicky, ale nezašle jej do datového skladu Celní správy České republiky (a nebude mít výše uvedený souhlas GŘC), pak kontrolovaná osoba, u níž byly vybrané výrobky zjištěny, je povinna tento elektronicky vystavený doklad s časovým razítkem vytisknout a předložit ke kontrole v tištěné podobě.

7. I elektronický doklad musí být vystaven před zahájením dopravy, resp. před zahájením skladování vybraných výrobků. Na webu Celní správy České republiky v sekci Daně – Tiskopisy je vytvořen nový odkaz „Formuláře dokladů pro volný daňový oběh na daňovém území ČR“, pod kterým se nachází rozhraní pro vytváření a odesílání výše uvedených dokladů.

8. Elektronický doklad pomocí formuláře na webu Celní správy České republiky lze vytvořit 2 způsoby. Volba způsobu vyplnění je umístěna v záhlaví formuláře. První způsob spočívá ve vyplnění základních údajů formuláře a vložení přílohy ve formátu PDF. V tomto případě se vyplní IČO vystavujícího subjektu, e-mailová adresa a připojí se příloha ve formátu PDF. Druhý způsob vyplnění formuláře spočívá v zadání všech polí formuláře. Pro zjednodušení lze data o subjektech načíst z databáze ARES zadáním příslušného IČO a použitím funkce „Načíst data“.

9. Dokument Alternativní postupy uvádí postup pro různé kombinace pro uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu a jejich následný rozvoz/prodej. Příkladem může být doprava vybraných výrobků (minerálních olejů) nakoupených od provozovatele daňového skladu z daňového skladu s dalším následným prodejem na 2 či více místech stočení (například na čerpacích stanicích třetích osob).

10. V okamžiku vyskladnění a uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu a zahájení dopravy vybraných výrobků slouží k prokázání zdanění daňový doklad, který vystaví provozovatel daňového skladu pro nabyvatele (kupujícího vybraných výrobků). Tento doklad slouží k prokázání zdanění dopravovaných vybraných výrobků po dobu dopravy na první místo stočení.

11. Okamžikem stočení dochází k prodeji vybraných výrobků provozovateli čerpací stanice. Bezodkladně po stočení musí být vydán doklad o prodeji, kterým se prokazuje zdanění skladovaných vybraných výrobků v místě stočení. Doklad o prodeji může jménem prodávajícího (osoba, která nakoupila vybrané výrobky od provozovatele daňového skladu) vystavit přepravce nebo ho může vystavit sám prodávající na základě podkladů sdělených dopravcem po stočení vybraných výrobků. Údaje pro vystavení dokladu o prodeji vycházejí ze stáčecího lístku nebo z nákladního listu. Případné odchylky mezi množstvím na dokladu o prodeji a stáčecím lístku musí být odůvodnitelné odchylkou měřidla (1 % objemu z množství uvedeného na dodacím listu).

12. Na množství, které zůstává v autocisterně po prvním (či jakémkoli dalším) stočení a které je dopravováno dále do dalšího místa stočení, vystaví dopravce jménem prodávajícího (nebo sám prodávající na základě údajů od dopravce) doklad o dopravě do následujícího místa určení.

13. Alternativním řešením uvedeným v dokumentu Alternativní postupy je postup, kdy provozovatel daňového skladu vydá daňový doklad pro kupujícího (nabyvatele). Na jednotlivých úsecích dopravy bude zdanění vybraných výrobků prokazováno vydaným daňovým dokladem, jednotlivými stáčecími lístky a přiloženým rozvozovým plánem. V každém okamžiku dopravy musí množství dopravovaných vybraných výrobků zjištěné z daňového dokladu a ponížené o množství uvedená na jednotlivých stáčecích lístcích odpovídat množství, které se aktuálně nachází v automobilové cisterně. Jednotlivé stáčecí lístky musí obsahovat takové údaje, aby bylo možné ztotožnit místa, kde došlo ke stočení dílčích množství vybraných výrobků, a tato místa se musí shodovat s místy uvedenými na rozvozovém plánu.

14. Rozvozový plán musí být v tomto případě zaslán na zadanou adresu Celní správy České republiky ještě před zahájením dopravy a dále v případě, že dojde ke změně místa určení. Pokud v okamžiku vystavení rozvozového plánu není známo číslo daňového dokladu, k němuž se vztahuje, může být doplněno i dodatečně, nejpozději však do zahájení dopravy vybraných výrobků. Zároveň musí být do daňového dokladu vyznačeno číslo rozvozového plánu, ke kterému se vztahuje.

15. V případě, že po stočení vybraných výrobků na jednotlivých místech dodání zůstane v automobilové cisterně ještě zbytkové množství vybraných výrobků, doplní řidič dle pokynů dispečera do rozvozového plánu místo stočení a na základě daňového dokladu (příp. dokladu o prodeji) a dosud vydaných stáčecích lístků vyčíslí předpokládané zbytkové množství vybraných výrobků, které se nachází v cisterně (vybrané výrobky, které nebyly stočeny z automobilové cisterny v důsledku roztažnosti minerálního oleje a odchylky měřidel při plnění na lávce a na stáčecím zařízení automobilové cisterny; toto množství by nemělo překročit cca 1 % objemu z množství, které bylo na lávce stočeno) a uvede jej do rozvozového plánu.

16. Pokud bude doklad o prodeji a/nebo doklad o dopravě vydáván v elektronické podobě, pak musí být buďto odeslán na určené webové rozhraní Celní správy České republiky, nebo musí být opatřen časovým razítkem a předložen v případě kontroly v listinné podobě.

K odst. 1 až 4, 6

17. Tyto doklady musí doprovázet vybrané výrobky uvedené do volného daňového oběhu i při jejich dopravě. Tento paragraf rozlišuje následující doklady prokazující zdanění:

a) daňový doklad,

b) doklad o prodeji,

c) doklad o dopravě.

18. Daňový doklad je povinen vystavit plátce při uvedení libovolného množství vybraných výrobků do volného oběhu a zároveň ho musí předat nabyvateli nebo kupujícímu vybraných výrobků nebo osobě, která přechodně nabývá vybrané výrobky pro nabyvatele či kupujícího (například dopravce kupujícího). Daňový doklad musí vystavit například provozovatel daňového skladu při vyskladnění vybraných výrobků ve vlastnictví cizí osoby z daňového skladu a jejich uvedení do volného daňového oběhu. V tomto případě by neměl být vystaven doklad o prodeji ani doklad o dopravě.

19. Doklad o prodeji je povinen vydat prodávající při prodeji vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu. Tento doklad tedy musí vystavit například osoba, která prodává vybrané výrobky z nedaňovém skladu.

20. Doklad o dopravě je povinna vystavit osoba, která vydá pro dopravu vybrané výrobky již uvedené do volného daňového oběhu. Tento doklad se tedy vystavuje v situaci, kdy si vlastník zdaněných vybraných výrobků převáží tyto vybrané výrobky například z jednoho nedaňového skladu do jiného nedaňového skladu. V souvislosti s touto dopravou tedy nedochází k uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu a nelze vystavit daňový doklad ve smyslu odst. 2, nedochází ani k prodeji, tj. ke změně vlastnictví k daným vybraným výrobkům, a tak nelze vystavit doklad o prodeji ve smyslu odst. 3. Proto musí být v tomto případě vystaven doklad o dopravě, u kterého se na rozdíl od daňového dokladu a dokladu o prodeji neuvádí nabyvatel či kupující, nýbrž jen místo určení.

21. Novela účinná k 1. lednu 2013 zpřísnila požadavek na přesnější vymezení tohoto místa určení. Počínaje tímto datem musí být na dokladu o přepravě uvedena adresa místa určení a v případě, že to není možné, jiné údaje určující polohu místa určení.

22. Novela účinná k 1. lednu 2014 v návaznosti na § 77 obč. zák., dle kterého se jménem člověka rozumí osobní jméno a příjmení, popřípadě jeho další jména a rodné příjmení, která mu podle zákona náležejí, a na § 132 odst. 1 obč. zák., dle kterého se jménem právnické osoby rozumí její název, upravila terminologicky náležitosti těchto daňových dokladů. Tato úprava nepřináší věcné změny.

23. Při zavážení minerálních olejů na čerpací stanici pohonných hmot, která nemusí být umístěna na konkrétní adrese, musí být na daňovém dokladu uvedeno evidenční číslo, jestliže bylo přiděleno.

24. Zákon vymezuje základní náležitosti daňových dokladů, které musí být na dokladu uvedeny vždy, ale tyto doklady samozřejmě mohou obsahovat i další „nepovinné“ údaje.

25. Jak daňový doklad, tak doklad o prodeji musí výstavce vystavit „bezodkladně“. Tento pojem patří k neurčitým právním pojmům, které se v právních předpisech využívají v situacích, kdy s ohledem na okolnosti nelze zcela jednoznačně vyjádřit lhůtu přesným časovým údajem. Jelikož zákon neobsahuje přesnější vymezení tohoto pojmu, je při jeho výkladu nutno přihlédnout ke všem okolnostem situace, například o jaký vybraný výrobek se jedná či jakým způsobem dochází k prodeji. Pojem „bezodkladně“ rozhodně není synonymem slova „okamžitě“. Nicméně vzhledem k tomu, že tyto doklady slouží k prokázání zdanění vybraných výrobků, a to i po dobu dopravy, měl by být doklad vystaven nejpozději k okamžiku zahájení této dopravy.

26. Doklad o prodeji vybraných výrobků již uvedených do volného daňového oběhu a doklad o dopravě vybraných výrobků již uvedených do volného daňového oběhu musí být vystaven pouze v případě, že se nejedná o vybrané výrobky pro osobní spotřebu. Tuto podmínku posoudí celní úřad především na základě množství daných vybraných výrobků, ale i takových skutečností, jako je status nabyvatele/držitele vybraných výrobků (viz komentář k § 4 odst. 6). Nicméně toto ustanovení koliduje s odst. 6 komentovaného paragrafu, jelikož dle odst. 6 mohou být vybrané výrobky uvedené do volného daňového oběhu přepravovány s některým z výše uvedených dokladů nebo s rozhodnutím celního úřadu o propuštění do některého z celních režimů uvedených v odst. 5 komentovaného paragrafu. V odst. 6 již nejsou žádná množstevní omezení uvedena.

27. Ne vždy je samotný fakt, že se vybrané výrobky ocitly mimo režim podmíněného osvobození, ale naopak ve volném daňovém oběhu, důvodem pro vystavení některého z daňových dokladů ve smyslu § 5. Jestliže například dojde k zániku povolení provozovat daňový sklad, je bývalý provozovatel povinen přiznat a zaplatit daň z vybraných výrobků nacházejících se v zaniklém daňovém skladu. Na takto zdaněné vybrané výrobky není povinen vystavit daňový doklad, dokud nedojde například k jejich dalšímu prodeji nebo dopravě.

K odst. 5 a 6

28. U dovezených vybraných výrobků propuštěných do celního režimu volný oběh, které nebyly okamžitě uvedeny do režimu podmíněného osvobození od daně, se zdanění prokazuje rozhodnutím celního úřadu o propuštění daných vybraných výrobků do celního režimu volný oběh nebo aktivní zušlechťovací styk v systému navracení, popř. jiným rozhodnutím celního úřadu o vyměření daně.

29. Vzhledem k tomu, že tyto vybrané výrobky mohou být dále přepravovány pouze s výše uvedeným rozhodnutím nebo s některým z výše uvedených dokladů prokazujícím zdanění, je nutno v tomto případě mít toto rozhodnutí nebo některý z těchto dokladů v listinné podobě.

K odst. 7

30. U zasílání vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu v jiném členském státě do České republiky osobám, které nepodnikají ani nevykonávají samostatnou hospodářskou činnost, lze tyto výrobky přepravovat pouze s dokladem potvrzujícím, že dané vybrané výrobky byly v jiném členském státě zdaněny.

Související ustanovení:

§ 3 písm. b) – dovoz, § 3 písm. l) – uvedení do volného daňového oběhu, § 6 – prokázání oprávněného nabytí vybraných výrobků osvobozených od daně, § 33 – zasílání vybraných výrobků na daňové území České republiky, § 51 – prokázání zdanění minerálních olejů, § 74 – prokázání zdanění lihu, § 87a – prokázání zdanění piva, § 106 – prokázání zdanění tabákových výrobků

Evropské právní předpisy:

Směrnice

Judikatura:

NSS 2 Afs 25/2009-61:

Doklad, jehož správnost, resp. pravdivost informace o zaplacení spotřební daně výrobcem byla vyvrácena, nemůže prokazovat, že se jedná o vybrané výrobky zdaněné. Jak již uvedl Nejvyšší správní soud ve svém rozsudku ze dne 12. 4. 2006, č. j. 5 Afs 40/2005-72, www.nssoud.cz: „Již sám o sobě nemůže být věrohodný doklad, obsahuje-li údaj, který není pravdivý.“ Doklady obsahující náležitosti podle § 5 zákona o spotřebních daních je třeba považovat za doklady prokazující zdanění vybraných výrobků ve smyslu tohoto ustanovení pouze za podmínky, že nebude vyvrácena jejich pravost či pravdivost, případně nebude-li prokázáno, že se vztahují k jiným než zajištěným výrobkům.

NSS 10 Afs 148/2014-70:

(30) Pokud jde o § 42 odst. 1 písm. a), jehož porušení bylo základem pro rozhodnutí o propadnutí výrobků, je v řízení o zajištění výrobků potřeba postavit najisto, zda bylo s vybranými výrobky nakládáno v rozporu se zákonem. V tomto případě je skutková podstata tohoto porušení formulována zcela jasně a výslovně tak, že přepravované výrobky správce daně zajistí, nejsou-li „dopravovány“ s vyžadovanými doklady. Nepředložil-li tedy řidič tyto doklady, skutková podstata § 42 odst. 1 písm. a) byla naplněna.

(31) Ostatně, tomu odpovídá i znění předpisů EU, které jsou do zákona o spotřebních daních zapracovány a na které odkazují obě strany sporu. Podle čl. 34 odst. 1 směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS (Úř. věst. L 9, 14. 1. 2009, s. 12), v situacích uvedených v čl. 33 odst. 1 se zboží podléhající spotřební dani přepravuje mezi územími různých členských států za použití průvodního dokladu obsahujícího základní údaje dokladu podle čl. 21 odst. 1. Podle čl. 4 nařízení č. 3649/92 se zjednodušený průvodní doklad vystaví ve třech vyhotoveních. První vyhotovení si ponechá dodavatel pro daňovou kontrolu. Druhé vyhotovení doprovází zásilku a ponechá si je příjemce. Třetí vyhotovení doprovází zásilku a příjemce je vrátí dodavateli s potvrzením o přijetí s odkazem na další daňový postup týkající se tohoto zboží v členském státě určení, pokud to dodavatel vyžaduje zejména pro účely vrácení daně. Toto vyhotovení se přiloží k případné žádosti o vrácení daně podle čl. 22 odst. 3 směrnice 92/12/EHS (zvýraznění doplnil NSS).

(32) V daném případě tedy není pochyb o tom, že úmyslem zákonodárce, resp. evropského normotvůrce, při vytváření těchto předpisů byla regulace režimu přepravy výrobků, tj. v daném případě, aby zjednodušený doklad byl přepravován společně se zásilkou. Tyto doklady 10 Afs 148/2014-73 pokračování slouží k individualizaci jinak jen druhově (genericky) určeného zboží (na specifika vybraných výrobků ve smyslu zákona o spotřebních daních, které jsou určeny druhově, upozornil již rozsudek NSS ze dne 20. 8. 2009, čj. 1 Afs 81/2009-68, podle něhož právě to je „jedním z důvodů, proč zákon o spotřebních daních klade zvláštní požadavky na vedení přesné dokumentace“).

(33) Nejvyšší správní soud se proto ztotožňuje s názorem stěžovatele, že opačný výklad, který nastiňuje žalobkyně, by popíral samotný smysl normy a vedl by k umožnění obcházení jednoznačně stanovených povinností v zákoně. Výrobky podléhající spotřební dani by nebyly při kontrolách identifikovatelné či ověřitelné. Dodatečné doložení zjednodušeného průvodního dokladu ve smyslu § 30 zákona o spotřebních daních poté, co tento doklad nebyl předložen při kontrole správcem daně, je proto ve vztahu k porušení § 42 odst. 1 písm. a) zákona o spotřebních daních bez významu.

(34) Hypotéza skutkových podstat formulovaných v § 42 odst. 1 písm. a) zákona o spotřebních daních se vztahuje ke kterémukoliv okamžiku průběhu přepravy. V případě skutkové podstaty pod písm. a) ve vztahu k § 30 je k jejímu naplnění podstatné jen a pouze to, zda v jakémkoliv okamžiku přepravy jsou vybrané výrobky přepravovány bez příslušných dokladů. Dodatečné doložení těchto dokladů již nemůže zvrátit skutečnost, že v době kontroly, neboli v době přepravy, neměl přepravce příslušné dokumenty k dispozici. Porušením, na které tato skutková podstata v souvislosti s § 30 zákona o spotřebních daních míří, je pouze a jen skutečnost, že zjednodušený průvodní doklad nebyl k dispozici právě v době přepravy (kontroly), nikoli skutečnost, zda tento dokument sice v době přepravy (kontroly) existoval, avšak kontrolovaná osoba ho neměla k dispozici.

(35) Z tohoto důvodu je proto v dané věci nerozhodné, zda žalobkyně poprvé doplňovala chybějící průvodní doklad elektronicky hned druhý den po kontrole, tj. 9. 3. 2012, což není ve správním spisu dokumentováno, nebo až 15. 3. 2012 osobně, jak ze správního spisu vyplývá.

§ 6

Prokázání oprávněného nabytí vybraných výrobků osvobozených od daně

(1) Oprávněné nabytí vybraných výrobků osvobozených od daně se prokazuje povolením k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, bylo-li vydáno, a dokladem o osvobození vybraných výrobků od daně. Toto ustanovení se nevztahuje na právnické nebo fyzické osoby uvedené v § 53 odst. 5.

(2) Doklad o osvobození od daně podle odstavce 1, který je plátce, popřípadě uživatel povinen bezodkladně vydat při vydání vybraných výrobků osvobozených od daně, musí obsahovat tyto údaje:

a) obchodní firmu nebo jméno, sídlo a daňové identifikační číslo, bylo-li přiděleno, odesílajícího plátce, popřípadě uživatele,

b) obchodní firmu nebo jméno, sídlo nebo místo pobytu a daňové identifikační číslo, bylo-li přiděleno, přijímajícího uživatele,

c) množství vybraných výrobků osvobozených od daně, u nichž vznikla daňová povinnost, a jejich název, popřípadě obchodní označení,

d) prohlášení, že v ceně vybraných výrobků není obsažena daň,

e) místo odeslání,

f) místo přijetí,

g) datum vystavení dokladu o osvobození od daně,

h) číslo dokladu o osvobození od daně.

(3) Oprávněné nabytí dovezených vybraných výrobků osvobozených od daně se prokazuje povolením k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, byla-li povinnost jej vystavit, a zároveň rozhodnutím o propuštění vybraných výrobků do režimu volného oběhu nebo do režimu aktivního zušlechťovacího styku v systému navracení nebo jiným rozhodnutím správce daně o vyměření daně.

(4) Vybrané výrobky osvobozené od daně lze dopravovat pouze s dokladem o osvobození od daně, pokud tento zákon nestanoví jinak (§ 50).

K § 6

1. Tento paragraf vymezuje doklady, kterými se prokazuje oprávněné nabytí vybraných výrobků osvobozených od daně. Způsob uplatnění nároku na osvobození od daně je popsán v § 12 a podmínky pro získání zvláštního povolení v § 13 a 43c.

K odst. 1

2. U vybraných výrobků osvobozených od daně, tj. vybraných výrobků, které již byly uvedeny do volného daňového oběhu bez daně, se jejich oprávněné nabytí bez daně prokazuje „povolením k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně“, jestliže je toto povolení požadováno.

3. Toto povolení vydává správce daně. Případy, kdy není vyžadováno povolení, jsou uvedeny v části druhé zákona (například § 53 u minerálních olejů nebo v § 73 u lihu).

4. Oprávněné nabytí bez daně se dále prokazuje dokladem o osvobození vybraných výrobků od daně.

5. Toto ustanovení se nevztahuje na konečné spotřebitele, kteří přijímají mimo rámec své podnikatelské činnosti minerální oleje osvobozené od daně podle § 49 odst. 1 (minerální oleje s výjimkou ostatních benzinů a minerálních olejů používaných k mineralogickým postupům nebo v metalurgických procesech, používaných pro jiné účely než je pohon motorů nebo výroba tepla) v jednotkovém balení o obsahu nejvýše 20 litrů [viz komentář k § 53 odst. 5 písm. a)]. A rovněž se toto ustanovení nevztahuje na konečné spotřebitele, kteří plní biosložku (metylestery apod.) osvobozenou od daně dle § 49 odst. 13 až 15 na čerpacích stanicích do běžné nádrže motorových dopravních prostředků [viz komentář k § 53 odst. 5 písm. b)]. Tyto osoby tak nepotřebují ani povolení, ani nemusí mít k dispozici doklad o osvobození.

K odst. 2

6. Doklad o osvobození musí vystavit plátce při vydání vybraných výrobků (a jejich uvedení do volného daňového oběhu) uživateli, popř. uživatel, který prodává vybrané výrobky osvobozené od daně dalšímu uživateli (viz komentář k § 52a). Tento doklad musí vydat bezodkladně již při vydání vybraných výrobků, jelikož vybrané výrobky osvobozené od daně lze přepravovat pouze s dokladem o osvobození od daně, tj. tento doklad musí vybrané výrobky osvobozené od daně doprovázet během přepravy (viz komentář k odst. 4).

7. Toto ustanovení vymezuje povinné náležitosti dokladu o osvobození od daně. Další povinné náležitostí dokladu o osvobození od daně jsou uvedeny v § 52 pro minerální oleje osvobozené od daně a v § 75 pro líh osvobozený od daně.

K odst. 3

8. U dovezených výrobků propuštěných do celního režimu volný oběh, popř. aktivní zušlechťovací styk v systému navracení se oprávněné nabytí vedle povolení (jestliže je vyžadováno) prokazuje rozhodnutím celního úřadu o propuštění vybraných výrobků do jednoho z těchto režimů, popř. jiným rozhodnutí celního úřadu o vyměření daně.

K odst. 4

9. Doklad o osvobození od daně musí vybrané výrobky osvobozené od daně doprovázet během přepravy s výjimkou odpadních olejů, které jsou nepodnikající fyzickou osobou dopravovány osobě, která je prodává nebo bezplatně předává ke konečné spotřebě (viz komentář k § 50 odst. 8). V opačném případě hrozí zajištění vybraných výrobků správcem daně (viz komentář k § 42 a následujícím).

K odst. 5

10. Novelou účinnou od 1. ledna 2014 bylo ustanovení odkazující na podmínky pro prokázání oprávněnosti nabytí některých vybraných výrobků (případy, kdy není vyžadován doklad o osvobození od daně, resp. vymezení dodatečných povinných náležitostí těchto dokladů dle § 52 a § 75) zrušeno. Novelou nedošlo k žádné věcné změně. I nadále se v těchto dříve vyjmenovaných ustanoveních platných pro jednotlivé spotřební daně nachází speciální úprava navazující na ustanovení tohoto paragrafu.

Související ustanovení:

§ 12 – uplatnění nároku na osvobození od daně, § 13 – přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, § 50 – doprava minerálních olejů od daně na daňovém území České republiky, § 52 – prokázání oprávněného nabytí minerálních olejů osvobozených od daně, § 53 – nakládání s minerálními oleji osvobozenými od daně bez povolení k přijímání a užívání minerálních olejů osvobozených od daně, § 75 – prokázání oprávněného nabytí lihu osvobozeného od daně

Související předpisy:

daňový řád

Evropské právní předpisy:

Směrnice

Judikatura:

NSS 10 Afs 148/2014-70

§ 7

Předmět daně

Předmětem daně jsou vybrané výrobky na daňovém území Evropské unie vyrobené nebo na daňové území Evropské unie dovezené.

K § 7

1. Tento paragraf vymezuje v „obecné“ rovině předmět daně. Předmětem daně jsou vybrané výrobky uvedené v § 1 blíže specifikované v části druhé zákona, které jsou vyrobené [viz komentář k § 3 písm. t)] na daňovém území Evropské unie nebo na toto území dovezené [viz komentář k § 3 písm. b)].

2. Novelou účinnou od 1. ledna 2014 bylo ustanovení odkazující na bližší vymezení předmětu daně u jednotlivých daní zrušeno. Novelou nedošlo k žádné věcné změně. I nadále se v těchto dříve vyjmenovaných ustanoveních platných pro jednotlivé spotřební daně nachází speciální úprava navazující na ustanovení tohoto paragrafu.

3. Vznik daňové povinnosti a okamžik vzniku povinnosti přiznat a zaplatit daň jsou vymezeny v následujících § 8 a 9.

Související ustanovení:

§ 1 – předmět úpravy, § 2 – daňové území, § 3 písm. b) – dovoz, § 3 písm. l) – uvedení do volného daňového oběhu, § 3 písm. t) – výroba, § 45 – předmět daně z minerálních olejů, § 67 – předmět daně z lihu, § 81 – předmět daně z piva, § 93 – předmět daně z vína a meziproduktů, § 101 – předmět daně z tabákových výrobků

Evropské právní předpisy:

čl. 1 a 2 Směrnice

§ 8

Vznik daňové povinnosti

Daňová povinnost vzniká výrobou vybraných výrobků na daňovém území Evropské unie nebo dovozem vybraných výrobků na daňové území Evropské unie.

K § 8

1. V souladu s tímto ustanovením vzniká daňová povinnost [viz komentář k § 3 písm. m)] již výrobou vybraných výrobků na daňovém území Evropské unie, nicméně s výjimkou výroby mimo daňový sklad vznik daňové povinnosti ještě automaticky neznamená vznik povinnosti přiznat a zaplatit daň. Okamžik vzniku povinnosti přiznat daň se odvíjí především od okamžiku uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu (viz komentář k § 9).

2. U dovážených vybraných výrobků vzniká daňová povinnost dovozem těchto vybraných výrobků [viz komentář k § 3 písm. b)], tj. dnem, kdy vybrané výrobky vstoupí na daňové území Evropské unie, resp. jestliže jsou vybrané výrobky k tomuto okamžiku propuštěny například do celního režimu vnější tranzit, okamžikem, kdy jsou propuštěny do celního režimu volný oběh, jestliže nejsou ke stejnému okamžiku uvedeny do režimu podmíněného osvobození od daně (viz komentář k § 9 odst. 2). V tomto případě vzniká povinnost přiznat daň dle předcházejícího odstavce.

Související ustanovení:

§ 1 – předmět úpravy, § 2 – daňové území, § 3 písm. b) – dovoz, § 3 písm. l) – uvedení do volného daňového oběhu, § 3 písm. s) – ztráta a znehodnocení, § 3 písm. t) – výroba, § 4 odst. 1 – plátce daně, § 7 – předmět daně

Evropské právní předpisy:

čl. 2 Směrnice

§ 9

Vznik povinnosti daň přiznat a zaplatit

(1) Povinnost daň ve stanovené lhůtě přiznat a zaplatit vzniká okamžikem uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu na daňovém území České republiky.

(2) Při dovozu vybraných výrobků vzniká povinnost daň přiznat a zaplatit dnem vzniku celního dluhu, pokud vybrané výrobky nebyly uvedeny do režimu podmíněného osvobození od daně. Nepodléhají-li vybrané výrobky clu, má se pro účely tohoto zákona za to, že celní dluh vznikl, jsou-li splněny ostatní podmínky pro jeho vznik, které stanoví zvláštní právní předpis.13) Při dovozu vybraných výrobků, které byly uvedeny do režimu podmíněného osvobození od daně, vzniká povinnost daň přiznat a zaplatit podle odstavce 1.

(3) Povinnost daň přiznat a zaplatit vzniká také

a) u vybraných výrobků dopravovaných v režimu podmíněného osvobození od daně okamžikem jejich ztráty nebo znehodnocení, s výjimkou nepředvídatelné ztráty nebo znehodnocení,

b) u vybraných výrobků osvobozených od daně okamžikem jejich použití pro jiné účely, než na které se osvobození od daně vztahuje,

c) u vybraných výrobků, u nichž byla vrácena daň, okamžikem jejich použití pro jiné účely, než na které se vrácení daně vztahuje,

d) dnem zúčtování ztráty nebo znehodnocení vybraných výrobků, nejpozději však do jednoho měsíce po zjištění ztráty nebo znehodnocení, s výjimkou nepředvídatelné ztráty nebo znehodnocení do ztrát a znehodnocení se nezahrnují ztráty a znehodnocení ve výši technicky zdůvodněných skutečných výrobních ztrát a ztrát při skladování,

e) dnem nabytí vybraných výrobků nebo dnem jejich prodeje plátci uvedenými v § 4 odst. 1 písm. f) nebo dnem zjištění, že plátce vybrané výrobky po nějakou dobu držel, nebo že je drží, a to tím dnem, který nastal dříve,

f) okamžikem porušení režimu podmíněného osvobození od daně během dopravy vybraných výrobků v tomto režimu (§ 28),

g) dnem přijetí vybraných výrobků, které byly uvedeny do volného daňového oběhu v jiném členském státě a které jsou určeny pro účely podnikání na daňovém území České republiky nebo k plnění úkolů veřejnoprávního subjektu na daňovém území České republiky nebo dnem ukončení dopravy na daňovém území České republiky, pokud tyto výrobky byly přijaty plátcem uvedeným v § 4 odst. 1 písm. e) v jiném členském státě a jsou dopravovány na daňové území České republiky,

h) dnem zániku nebo zrušení povolení k provozování daňového skladu nebo povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně; to se nevztahuje na vybrané výrobky, které se mohou užívat bez tohoto povolení, nebo na vybrané výrobky, pro které toto povolení zaniklo podle § 13b a které jsou dnem zániku tohoto povolení uvedeny do režimu podmíněného osvobození od daně,

i) dnem přijetí vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu v jiném členském státě, které byly zaslány osobě, která nepodniká ani nevykonává jinou samostatnou hospodářskou činnost, na daňové území České republiky, nebo

j) dnem použití vybraných výrobků pro vlastní spotřebu.

(4) Povinnost daň přiznat a zaplatit vzniká také dnem pozbytí nebo dnem propachtování obchodního závodu nebo jeho části tvořící samostatnou organizační složku, ke kterým náleží nezdaněné vybrané výrobky nacházející se mimo režim podmíněného osvobození od daně.

13) Zákon č. 13/1993 Sb., ve znění pozdějších předpisů.

K § 9

1. Toto ustanovení definuje skutečnosti (okamžiky), které zakládají povinnost přiznat a zaplatit daň. Tento okamžik se v absolutní většině případů liší od okamžiku vzniku daňové povinnosti. Okamžiky vzniku povinnosti přiznat a zaplatit daň vymezené v tomto ustanovení se vztahují ke všem spotřebním daním uvedeným v zákoně.

2. Kromě těchto „obecných“ ustanovení je při stanovení okamžiku vzniku povinnosti přiznat a zaplatit daň nutno zohlednit i další skutečnosti zakládající povinnost přiznat a zaplatit daň vztahující se již specificky k jednotlivým spotřebním daním uvedeným v zákoně.

3. Daň je obecně splatná do 40. dne po skončení kalendářního měsíce, ve kterém povinnost přiznat a zaplatit daň vznikla. Nicméně z tohoto pravidla existuje celá řada odchylek (viz komentář k § 18).

K odst. 1

4. Nejběžnější skutečností, která zakládá povinnost daň přiznat a zaplatit, je uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu. V souladu s § 3 odst. l se může jednat především o jakékoli vyjmutí vybraných výrobků z režimu podmíněného osvobození, tj. například vyjmutí zboží z daňového skladu bez další navazující dopravy v režimu podmíněného osvobození od daně.

5. Povinnost daň přiznat a zaplatit vznikne ihned okamžikem jakékoli výroby vybraných výrobků mimo daňový sklad, jelikož tato výroba je považována za uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu.

6. V případě „legálního“ uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu povinnost daň přiznat a zaplatit nevzniká u vybraných výrobků osvobozených od daně.

7. Toto ustanovení ve znění do 31. prosince 2014 rovněž v poslední větě explicitně stanovilo, že se nevztahuje na odpadní oleje uvedené v § 45 odst. 1 písm. d). Tato věta byla novelou účinnou k 1. lednu 2015 zrušena. Dle důvodové zprávy k této změně se však nejedná o změnu věcnou, nýbrž o zrušení z důvodu nadbytečnosti. Dosavadní postup by se tak neměl změnit.

K odst. 2

8. Tento odstavec se vztahuje na dovoz zahraničního zboží „uskutečněný“ na daňovém území České republiky, tj. na vybrané výrobky, které jsou propuštěny například do celního režimu volný oběh až na území České republiky.

9. Při dovozu zahraničních výrobků je nutno rozlišovat případy, kdy vybrané výrobky jsou propuštěny do celního režimu volný oběh bez následného uvedení do režimu podmíněného osvobození od daně, nebo kdy naopak jsou uvedeny do režimu podmíněného osvobození od daně (jsou například dopraveny v režimu podmíněného osvobození od daně do daňového skladu nebo jsou propuštěny do celního režimu volný oběh přímo v daňovém skladu).

10. V prvním případě vzniká povinnost přiznat a zaplatit daň dnem vzniku celního dluhu, tj. dnem propuštění zboží do celního režimu volný oběh, a to i v případě, že dovážený vybraný výrobek dovoznímu clu nepodléhá (výrobek podléhá nulové sazbě cla).

11. Jestliže jsou vybrané výrobky uvedeny do režimu podmíněného osvobození od daně, vzniká povinnost přiznat a zaplatit daň až okamžikem jejich uvedení do volného daňové oběhu.

K odst. 3

12. V tomto odstavci jsou vymezeny další skutečnosti zakládající povinnost přiznat a zaplatit daň.

K odst. 3 písm. a)

13. Toto ustanovení se aplikuje na vybrané výrobky přepravované v režimu podmíněného osvobození od daně, jestliže dojde v průběhu této dopravy k jejich ztrátě či znehodnocení. Povinnost přiznat a zaplatit daň nevzniká v případě, že se jedná o nepředvídatelnou ztrátu nebo znehodnocení [viz komentář k § 3 písm. s)].

14. Povinnost přiznat a zaplatit daň nevznikne ani v případě, že lze na takto „ztracené“ vybrané výrobky aplikovat osvobození od daně (například § 49 odst. 11 u minerálních olejů). Vyhláška č. 237/2005 Sb. stanovuje, mimo jiné, koeficienty pro výpočet ztrát u jednotlivých skupin dopravovaných minerálních olejů.

15. Jestliže při dopravě minerálních olejů mezi dvěma daňovými sklady v režimu podmíněného osvobození od daně provozovatel přijímajícího daňového skladu zjistí při příjmu rozdíl mezi přijímaným množstvím zjištěným na základě měření při přijetí vybraných výrobků do daňového skladu a množstvím minerálních olejů uvedeným v průvodním dokladu a toto množství uvede v oznámení o přijetí vybraných výrobků, provozovatel odesílajícího daňového skladu musí porovnat, zda „chybějící“ množství minerálních olejů je v normě ztrát stanovených vyhláškou, či nikoli.

16. V případě, že množství chybějících minerálních olejů je nad normu technicky zdůvodněných ztrát dle výše uvedené vyhlášky, je provozovatel odesílajícího daňového skladu povinen přiznat a zaplatit daň z množství minerálních olejů, které je nad normu technicky zdůvodněných ztrát. Provozovateli odesílajícího daňového skladu vznikla povinnost daň přiznat a zaplatit bez ohledu na to, že nedošlo k porušení závěr a přijímající daňový sklad neuplatnil reklamaci za nedodané zboží.

17. Den zjištění ztráty minerálního oleje při dopravě je den, kdy například provozovatel odesílajícího daňového skladu obdrží oznámení o přijetí vybraných výrobků obsahující vyznačený rozdíl.

18. Od zde uvedeného případu vzniku povinnosti přiznat a zaplatit daň je nutno odlišit situaci, kdy dojde k porušení režimu podmíněného osvobození od daně během dopravy [viz komentář k odst. 3 písm. f) komentovaného ustanovení].

K odst. 3 písm. b)

19. Povinnost přiznat daň vzniká u vybraných výrobků osvobozených od daně propuštěných do volného daňového oběhu v okamžiku, kdy jsou použity pro účely, na které se osvobození od daně nevztahuje.

K odst. 3 písm. c)

20. Jestliže byla u zdaněných vybraných výrobků vrácena spotřební daň, přičemž vrácení daně je vázáno na účel použití vybraných výrobků, vzniká povinnost přiznat a zaplatit daň v okamžiku, kdy jsou tyto vybrané výrobky použity pro účely, na které se vrácení daně nevztahuje.

K odst. 3 písm. d)

21. V souladu s tímto ustanovením vzniká povinnost přiznat a zaplatit daň v případě ztráty nebo znehodnocení vybraných výrobků. Toto ustanovení to sice výslovně neuvádí, ale mělo by se dle našeho názoru aplikovat pouze na ztráty nebo znehodnocení u vybraných výrobků nacházejících se v režimu podmíněného osvobození od daně, tj. nemělo by se vztahovat na vybrané výrobky prokazatelně uvedené do volného daňového oběhu, z kterých byla přiznána a zaplacena daň. Zatímco tedy odst. 3 písm. a) komentovaného ustanovení se vztahuje na ztráty a znehodnocení při přepravě v režimu podmíněného osvobození od daně, toto ustanovení by se mělo vztahovat na ztráty a znehodnocení při výrobě nebo skladování v daňovém skladu. Tomu svědčí i čl. 7 odst. 4 Směrnice, který řeší otázku ztrát a znehodnocení jen u vybraných výrobků nacházejících se v režimu podmíněného osvobození od daně.

22. Povinnost přiznat a zaplatit daň nevzniká v případě, že se jedná o nepředvídatelnou ztrátu nebo znehodnocení [viz komentář k § 3 písm. s)].

23. Za ztrátu či znehodnocení se nepovažují ztráty a znehodnocení ve výši technicky zdůvodněných skutečných výrobních ztrát a ztrát při skladování.

24. Zároveň jsou však technicky zdůvodněné skutečné výrobní ztráty (například v případě minerálních olejů ztráty při skladování) osvobozeny od daně (viz komentář k § 49 odst. 11, § 71 odst. 2, § 86 odst. 2 a § 97 odst. 2). Dochází tak k osvobození vybraných výrobků, u kterých vůbec nevznikla povinnost přiznat a zaplatit daň.

25. Je otázkou, jak postupovat v případě, že dojde ke ztrátě vybraných výrobků osvobozených od daně z důvodu účelu použití. Jestliže je například v rámci inventury zjištěno manko takových vybraných výrobků, nelze dle našeho názoru automaticky aplikovat odst. 3 písm. b) komentovaného ustanovení (vybrané výrobky nebyly použity pro jiný účel, i když může být nemožné prokázat, proč vzniklo zjištěné manko).

K odst. 3 písm. e)

26. Osobě, která skladuje nebo dopravuje vybrané výrobky, jestliže neprokáže, že se jedná o vybrané výrobky pro osobní spotřebu (za množství vybraných výrobků určených pro osobní spotřebu se považuje množství nepřesahující hodnoty vymezené v § 4 odst. 5 a 6), a osobě, která uvádí vybrané výrobky do volného daňového oběhu, jestliže neprokážou, že se jedná o již zdaněné vybrané výrobky nebo o výrobky oprávněně nabyté bez daně, vzniká povinnost přiznat a zaplatit daň k prvnímu z následujících okamžiků:

a) ke dni nabytí těchto vybraných výrobků,

b) ke dni prodeje těchto vybraných výrobků,

c) ke dni zjištění, že plátce vybrané výrobky po nějakou dobu držel nebo drží (vztahuje se například i na osobu, která pro jinou osobu dané vybrané výrobky skladuje či přepravuje).

K odst. 3 písm. f)

27. Povinnost přiznat a zaplatit daň u dopravovaných vybraných výrobků v režimu podmíněného osvobození od daně vzniká také v případě, že ve stanovené lhůtě není ukončena tato jejich doprava do daňového skladu, oprávněnému příjemci, na místo přímého dodání, na místo vývozu nebo osobám požívajícím výsad a imunit, ozbrojeným silám, jak jsou vymezeny v čl. 12 odst. 1 Směrnice (viz komentář k § 28).

K odst. 3 písm. g)

28. Osobě, která přijme (pořídí z jiného členského státu) vybrané výrobky uvedené do volného daňového oběhu v jiném členském státě pro účely podnikání na daňovém území České republiky, vzniká povinnost přiznat a zaplatit daň okamžikem přijetí těchto vybraných výrobků (komentář k § 29).

29. Povinnost přiznat daň vzniká i veřejnoprávnímu subjektu, který tyto vybrané výrobky přijme pro plnění svých úkolů.

30. Jestliže si některá z výše uvedených osob pořídí (přijme) vybrané výrobky uvedené do volného daňového oběhu v jiném členském státě již na území jiného členského státu a přepraví tyto vybrané výrobky na daňové území České republiky, vzniká jí povinnost přiznat a zaplatit daň okamžikem ukončení přepravy na daňovém území České republiky.

K odst. 3 písm. h)

31. Provozovateli daňového skladu vzniká povinnost přiznat a zaplatit daň v okamžiku zániku nebo zrušení povolení k provozování daňového skladu (viz komentář k § 20 odst. 18 a 19).

32. Uživateli s povolením přijímat a užívat vybrané výrobky osvobozené od daně rovněž vzniká povinnost přiznat daň v okamžiku zániku nebo zrušení povolení s výjimkou vzniku daňového skladu na místě, kde byly skladovány vybrané výrobky osvobozené od daně (viz komentář k § 13b), jestliže byly uvedeny do režimu podmíněného osvobození od daně. Povinnost přiznat daň nevzniká ani v případě, že dané vybrané výrobky osvobozené od daně mohou být doužívány bez tohoto povolení.

33. Novela účinná k 1. lednu 2015 však již neumožňuje doužívání zbývajících zásob po uplynutí lhůty platnosti a zániku povolení zjištěných na základě povinné inventarizace, jestliže je jejich osvobození od daně podmíněno povolením.

K odst. 3 písm. i)

34. U zasílání vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu v jiném členském státě do České republiky (viz komentář k § 33) vzniká povinnost přiznat a zaplatit daň dnem přijetí těchto vybraných výrobků.

K odst. 3 písm. j)

35. Povinnost přiznat daň vzniká v souladu s tímto ustanovením i dnem použití vybraných výrobků pro vlastní spotřebu. Může se jednat například o situaci, kdy provozovatel daňového skladu spotřebuje vybrané výrobky uložené v tomto daňovém skladu v režimu podmíněného osvobození od daně, aniž by tyto výrobky opustily tento daňový sklad (například spotřeba topných olejů v rafinerii pro výrobu tepla, která nesouvisí s výrobou jiných minerálních olejů).

K odst. 4

36. Při nájmu podniku nebo jeho části, při prodeji podniku nebo jeho části nebo při vložení podniku nebo jeho části do obchodní společnosti nebo družstva vzniká povinnost přiznat daň ve vztahu k nezdaněným vybraným výrobkům dnem převodu nebo přechodu vlastnického práva k těmto nezdaněným výrobkům, jestliže se nenacházejí v režimu podmíněného osvobození a tvoří obchodní majetek.

37. Novela účinná k 1. lednu 2014 provedla terminologické úpravy tohoto ustanovení v návaznosti na občanský zákoník, který používá namísto pojmu „podnik“ pojem „obchodní závod“ (viz § 502 obč. zák.) a zároveň se dle § 2332 a násl. obč. zák. obchodní závod může stát pouze předmětem pachtu, a nikoli předmětem nájmu. Zároveň došlo k vypuštění konkrétních případů pozbytí obchodního závodu (prodej nebo vklad) a použití obecného pojmu „pozbytí“. Tyto úpravy nepřináší žádnou věcnou změnu.

K odst. 5

38. Novela účinná k 1. lednu 2014 vypustila pro nadbytečnost ustanovení tohoto odstavce, které odkazovalo pro účely určení okamžiku vzniku povinnosti přiznat a zaplatit daň na skutečnosti zakládající tuto povinnost pro jednotlivé spotřební daně uvedené v zákoně nad rámec skutečností uvedených v tomto paragrafu. Věcně nedochází k žádné změně, i nadále se bude v těchto dříve vyjmenovaných ustanoveních nacházet speciální úprava navazující na ustanovení toho paragrafu.

Související ustanovení:

§ 1 – předmět úpravy, § 2 – daňové území, § 3 písm. b) – dovoz, § 3 písm. l) – uvedení do volného daňového oběhu, § 3 písm. s) – ztráta a znehodnocení, § 4 odst. 1 – plátce daně, § 7 – předmět daně, § 8 – vznik daňové povinnosti, § 11 – osvobození od daně, § 13 – přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, § 28 – porušení režimu podmíněného osvobození od daně během dopravy, § 33 – zasílání vybraných výrobků na daňové území České republiky, § 45 odst. 1 písm. d) – odpadní oleje, § 46 – vznik povinnosti daň z minerálních olejů přiznat a zaplatit, § 68 – vznik povinnosti daň z lihu přiznat a zaplatit, § 83 – vznik povinnost daň z piva přiznat a zaplatit, § 94 – vznik povinnosti daň z vína a meziproduktů přiznat a zaplatit, § 101a – vznik povinnosti daň z tabákových výrobků přiznat a zaplatit

Související předpisy:

zákon č. 13/1993 Sb., celní zákon, – vyhláška č. 237/2005 Sb., – obč. zák.

Evropské právní předpisy:

čl. 7 Směrnice

§ 10

Sazby a výpočet daně

Daň se vypočte jako součin základu daně a sazby daně stanovené pro příslušný vybraný výrobek.

K § 10

1. Toto ustanovení vymezuje způsob výpočtu daně, a to jako součin základu daně, který je stanoven v části druhé zákona pro jednotlivé spotřební daně (viz komentář k § 47 odst. 1 u minerálních olejů, § 69 u lihu, § 84 u piva, § 95 u vína a meziproduktů, § 102 u tabákových výrobků) a sazbou daně uvedenou tamtéž (viz komentář k 48 u minerálních olejů, § 70 u lihu, § 85 u piva, § 96 u vína a meziproduktů, § 104 u tabákových výrobků).

2. Při výpočtu daně u piva je nutno postupovat v souladu s § 85 a při výpočtu daně u tabákových výrobků dle § 104.

3. Odstavec odkazující na postup při výpočtu daně z piva a tabákových výrobků byl z důvodu nadbytečnosti zrušen novelou účinnou k 1. lednu 2014.

Související ustanovení:

§ 47 – základ daně z minerálních olejů, § 48 – sazby daně z minerálních olejů, § 69 – základ daně z lihu, § 70 – sazby daně z lihu, § 84 – základ daně z piva, § 85 – sazby a výpočet daně z piva, § 95 – základ daně z vína a meziproduktů, § 96 – sazby daně z vína a meziproduktů, § 102 – základ daně z tabákových výrobků, § 104 – sazby a výpočet daně z tabákových výrobků

Související předpisy:

zákon o metrologii

Evropské právní předpisy:

Směrnice

§ 11

Osvobození od daně

(1) Od daně jsou osvobozeny vybrané výrobky

a) dovezené, pokud se na ně vztahuje osvobození příležitostného dovozu zboží v osobních zavazadlech cestujícího, člena posádky letadla nebo dovozu pohonných hmot cestujícím podle zákona upravujícího daň z přidané hodnoty31a), anebo osvobození od cla, s výjimkou vybraných výrobků, které se po vývozu vracejí zpět na daňové území České republiky a jsou propuštěny do volného oběhu,

b) nakoupené bez daně za stavu ohrožení státu a válečného stavu, pokud tak nařídí vláda podle § 137,

c) zrušeno

d) dovezené nebo dopravené z území jiného členského státu nebo z místa dovozu na daňovém území České republiky na daňové území České republiky pro ozbrojené síly států, které jsou členy Organizace Severoatlantické smlouvy, s výjimkou ozbrojených sil České republiky pro použití těchto výrobků těmito ozbrojenými silami nebo civilními zaměstnanci je doprovázejícími nebo k zásobování jejich jídelen, tyto výrobky mohou být dopravovány z jiného členského státu pouze s osvědčením o osvobození od spotřební daně vyhotoveným podle vzoru a způsobem uvedeným v příslušném předpisu Evropské unie,17a)

e) dopravené z území jiného členského státu osobám uvedeným v § 15 odst. 1; tyto výrobky mohou být dopravovány z jiného členského státu pouze s doklady podle § 27 nebo 27c a s osvědčením o osvobození od spotřební daně vyhotoveným podle vzoru a způsobem uvedeným v příslušném předpisu Evropské unie,17a)

f) dovezené ze třetích zemí, pokud jsou tyto vybrané výrobky v rámci omezení a za podmínek stanovených mezinárodními smlouvami s těmito zeměmi osvobozeny od daně z přidané hodnoty,

g) dovezené mezinárodními organizacemi nebo jejich členy, pokud jsou tyto vybrané výrobky v rámci omezení a za podmínek stanovených mezinárodními úmluvami zakládajícími tyto organizace, popřípadě dohodami o umístění jejich sídla, osvobozeny od daně z přidané hodnoty.

(2) Pokud právnická nebo fyzická osoba nakoupila zdaněné vybrané výrobky a použila je pro účely, na které se vztahuje osvobození od daně, pohlíží se pro účely tohoto zákona na tyto vybrané výrobky, jako by byly pořízeny za ceny bez daně.

(3) Vybrané výrobky osvobozené od daně podle odstavce 1 lze přijímat a užívat bez povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně.

17a) Nařízení komise (ES) č. 31/96 o osvědčení o osvobození od spotřební daně.

31a) Zákon č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty.

K § 11

1. Tento paragraf vymezuje podmínky, za kterých jsou vybrané výrobky osvobozeny od spotřebních daních. Další skutečnosti zakládající nárok na osvobození od daně jsou uvedeny v části druhé zákona a vztahují se k jednotlivým spotřebním daním tam uvedeným. Na případy uvedené v tomto paragrafu není vyžadováno zvláštní povolení na přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně.

K odst. 1 písm. a)

2. Vybrané výrobky dovezené v osobních zavazadlech cestujících určené pro osobní užívání cestujícím nebo členům jejich rodiny nebo jako dar, přičemž z povahy zboží ani z množství zboží nelze usuzovat, že jsou dováženy pro obchodní účely, jsou osvobozeny za podmínek uvedených v § 71a až 71e zákona o dani z přidané hodnoty od jednotlivých spotřebních daní v následujícím rozsahu:

a) 200 cigaret,

b) 100 doutníků o hmotnosti jednoho kusu nejvýše 3 gramy,

c) 50 doutníků o hmotnosti jednoho kusu vyšší než 3 gramy, nebo

d) 250 g tabáku ke kouření,

e) 1 litru alkoholického nápoje, jehož skutečný obsah lihu přesahuje 22 % objemových, nebo nedenaturovaného alkoholu s obsahem lihu nejméně 80 % objemových,

f) 2 litrů alkoholického nápoje, jehož skutečný obsah alkoholu nepřesahuje 22 % objemových,

g) 4 litry tichého vína na osobu,

h) 16 litrů piva na osobu.

3. U tabákových výrobků a alkoholických nápojů se každé množství jednotlivých druhů tabákových výrobků, resp. alkoholických nápojů považuje za 100% množství osvobozených vybraných výrobků. Jestliže daná osoba dováží například cigarety a doutníky, lze osvobodit kombinaci takového množství těchto výrobků, jejichž součet procentních podílů využitelných pro dovoz nepřesáhne 100 %, osvobozen tak může být dovoz například 100 cigaret (50 % „povoleného“ množství) a 50 doutníků do 3 gramů (50 % „povoleného“ množství).

4. Vybrané výrobky dovezené v osobních zavazadlech člena posádky letadla jsou osvobozeny od daně ve stejném množství uvedeném výše za podmínek stanovených v § 71e.

5. Pohonné hmoty dovezené v běžné nádrži motorového prostředku pro dopravu a dovoz pohonných hmot v množství nejvýše 10 litrů v přenosné nádrži v jednom motorovém prostředku pro dopravu jsou rovněž osvobozeny od daně.

6. Od daně jsou osvobozeny rovněž dovezené vybrané výrobky osvobozené při dovozu od cla s výjimkou vybraných výrobků, které se vrátily zpět na území České republiky a jsou propuštěny do celního režimu volný oběh.

K odst. 1 písm. d)

7. Od daně jsou osvobozeny zahraniční vybrané výrobky, propuštěné do celního režimu volný oběh na daňovém území České republiky, nebo vybrané výrobky dopravené (pořízené) z jiného členského státu určené pro ozbrojené síly členských států NATO, přičemž tyto vybrané výrobky mohou být použity těmito ozbrojenými silami, doprovázejícími civilními zaměstnanci nebo k zásobování jejich jídelen.

8. Toto osvobození se nevztahuje na vybrané výrobky určené pro ozbrojené síly České republiky.

9. Tyto vybrané výrobky musí být dopravovány společně s osvědčením o osvobození od spotřební daně. Počínaje 1. dubnem 2010 však již nemusí být dopravovány s průvodním dokladem, resp. se na ně neaplikuje postup související se zavedením elektronického systému ve smyslu § 26 a následujících.

K odst. 1 písm. e)

10. Od daně jsou osvobozeny vybrané výrobky dopravené (pořízené) z jiného členského státu osobám požívajícím výsad a imunit (viz komentář k § 15).

11. Tyto vybrané výrobky musí být dopravovány společně s osvědčením o osvobození od spotřební daně a s elektronickým průvodním dokladem (viz komentář k § 27 a 27c).

K odst. 1 písm. f) a g)

12. Novelou zákona účinnou k 1. dubnu 2010 byla do tohoto odstavce vložena další dvě ustanovení, dle kterých jsou od spotřební daně osvobozeny vybrané výrobky dovezené obecně ze třetích zemí nebo dovezené mezinárodními organizacemi nebo jejich členy, ale pouze v případech, kdy jsou osvobozeny od daně z přidané hodnoty v rámci omezení a za podmínek stanovených mezinárodními smlouvami nebo úmluvami.

13. I v těchto případech, podobně jako u osvobození dle písm. a), je tedy osvobození od spotřební daně vázáno na osvobození od DPH.

K odst. 2

14. Pokud subjekt získá pro účely, na které se vztahuje osvobození od daně, vybrané výrobky za cenu obsahující spotřební daň, nebude mu tato daň vrácena.

K odst. 3

15. Oprávněné nabytí vybraných výrobků osvobozených od daně se obecně prokazuje vedle dokladu o osvobození vybraných výrobků od daně i povolením podle § 13. Toto povolení se nevyžaduje pro skutečnosti zakládající nárok na osvobození od daně uvedené v odst. 1.

K odst. 4

16. Novelou účinnou k 1. lednu 2014 byl zrušen pro nadbytečnost odstavec 4 odkazující pro účely vymezení vybraných výrobků osvobozených od daně na skutečnosti zakládající nárok na osvobození od daně pro jednotlivé spotřební daně uvedené v zákoně nad rámec skutečností uvedených v tomto paragrafu. Novela neznamená věcnou změnu, i nadále se bude v ustanoveních dříve vyjmenovaných v tomto odstavci nacházet speciální úprava navazující na § 11.

Související ustanovení:

§ 3 písm. b) – dovoz, § 12 – uplatnění nároku na osvobození od daně, § 13 – přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, § 15 – vracení daně osobám požívajícím výsad a imunit, § 49 – osvobození od daně z minerálních olejů, § 71 – osvobození od daně z lihu, § 72 – uplatnění nároku na osvobození od daně z lihu, § 86 – osvobození od daně z piva, § 97 – osvobození od daně z vína a meziproduktů, § 105 – osvobození od daně z tabákových výrobků

Související předpisy:

§ 71 až 71f zákona o DPH

Literatura:

Drábová, M., Holubová, O., Tomíček, M. Zákon o dani z přidané hodnoty. Komentář. 6., aktualizované vydání. Praha: Wolters Kluwer, 2015.

Evropské právní předpisy:

čl. 12 až 14 Směrnice, – nařízení o osvobození od cla, – nařízení 31/96/ES

§ 12

Uplatnění nároku na osvobození od daně

(1) Nárok na osvobození vybraného výrobku od daně, včetně odkazu na příslušné ustanovení tohoto zákona, podle něhož je nárok uplatňován, je uživatel povinen uplatnit písemně u plátce nebo uživatele, a to nejpozději před jejich vydáním, jinak nárok na vydání vybraných výrobků bez daně nevznikne. To se netýká uživatelů uvedených v § 53 odst. 5.

(2) Jedná-li se o dovoz vybraných výrobků, uplatňuje nárok na osvobození vybraného výrobku od daně uživatel, který musí být současně i deklarantem, a to při podání celního prohlášení, jímž navrhuje propuštění vybraných výrobků do režimu volného oběhu nebo do režimu aktivního zušlechťovacího styku v systému navracení. Je-li stanovena povinnost podat celní prohlášení v písemné formě, uplatňuje se nárok na osvobození od daně rovněž písemně.

(3) Nárok na vydání vybraného výrobku za ceny bez daně uživatel prokazuje předložením povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, pokud nelze vybrané výrobky osvobozené od daně přijímat a užívat bez tohoto povolení; neučiní-li tak, má se za to, že nárok na osvobození vybraných výrobků od daně nebyl uplatněn.

(4) Stanoví-li tento zákon jako podmínku pro vydání vybraného výrobku za cenu bez daně předložení povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, je plátce nebo uživatel oprávněn vydat vybraný výrobek pouze uživateli, který takové povolení předloží k nahlédnutí.

(5) Uživatel je povinen bezodkladně umístit přijatý vybraný výrobek osvobozený od daně v místě, které je uvedeno v povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně.

K § 12

1. Tento paragraf vymezuje způsob uplatnění a podmínky vzniku nároku na osvobození od daně. Předpokladem pro vznik nároku na osvobození od daně je uplatnění nároku na osvobození a předložení povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně. Případy, kdy se toto povolení nevyžaduje, jsou vymezeny v § 11 odst. 3, § 32, § 53, § 73, § 87, § 98 a 105a.

K odst. 1

2. Osoba, která chce nabýt vybrané výrobky osvobozené od daně [v souladu s § 3 písm. j) je tato osoba nazývána „uživatel“], musí ještě před jejich vydáním uplatnit nárok na osvobození od daně u plátce nebo uživatele, kteří mu mají vybrané výrobky dodat. Součástí žádosti musí být i odkaz na příslušné ustanovení zákona.

3. Zákon blíže nestanoví, jakou formou musí být nárok uplatněn. Mělo by být tedy postačující, pokud je například v kupní smlouvě či objednávce pohonných hmot uvedeno, že se jedná o pohonné hmoty, k jejichž přijímání a užívání pro stanovený účel zákon nevyžaduje zvláštní povolení.

4. Ustanovení tohoto odstavce výslovně stanoví, že součástí uplatnění nároku musí být odkaz na příslušné ustanovení zákona o spotřebních daních, podle něhož je nárok uplatňován. Uplatnění nároku by mělo mít písemnou formu (například smlouva, objednávka apod.).

5. Písemný nárok nemusí uplatnit konečný spotřebitel, přijímá-li mimo rámec své podnikatelské činnosti minerální oleje osvobozené od daně podle § 49 odst. 1 (minerální oleje s výjimkou ostatních benzinů a minerálních olejů používaných k mineralogickým postupům nebo v metalurgických procesech, používaných pro jiné účely než je pohon motorů nebo výroba tepla) v jednotkovém balení o obsahu nejvýše 20 litrů (viz komentář k § 53 odst. 5). A rovněž nemusí písemný nárok uplatnit konečný spotřebitel, který plní biosložku (metylestery apod.) osvobozenou od daně dle § 49 odst. 13 až 15 na čerpacích stanicích do běžné nádrže motorových dopravních prostředků (viz komentář k § 53 odst. 5). Tyto osoby tak nepotřebují ani zvláštní povolení, ani nemusí mít k dispozici doklad o osvobození.

6. Zákon nestanoví, zda při dlouhodobějších/pravidelných odběrech vybraných výrobků osvobozených od daně musí uživatel žádat pokaždé individuálně znovu, nebo zda postačí, aby uživatel požádal plátce před zahájením odběrů pro všechny další následující odběry. Domníváme se, že při vhodné formulaci žádosti lze plátci předložit i „globální“ žádost.

K odst. 2

7. Osoba, která chce uplatnit nárok na osvobození od daně při dovozu vybraných výrobků a jejich propuštění do celních režimů volný oběh nebo aktivní zušlechťovací styk v systému navracení, musí nárok uplatnit u příslušného celního úřadu, a to při podání celního prohlášení.

8. Osoba, která uplatňuje nárok na osvobození od daně, musí být pro účely celního řízení deklarantem ve vztahu k dováženému zboží, tj. nemůže se v celním řízení nechat zastupovat nepřímým zástupcem.

K odst. 3

9. Vedle uplatnění nároku na osvobození od daně musí uživatel předložit i povolení na přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně (viz komentář k § 13). Jestliže uživatel zvláštní povolení nepředloží, má se za to, že nárok na osvobození nebyl předložen.

10. Uživatel nemusí toto zvláštní povolení předložit v následujících případech:

a) zahraniční dovezené vybrané výrobky nebo vybrané výrobky dovezené z jiných členských států osvobozené za podmínek stanovených v § 11,

b) vybrané výrobky uvedené do volného daňového oběhu v jiném členském státě, nabyté tamtéž pro soukromou spotřebu a dopravené na daňové území České republiky (viz komentář k § 32),

c) minerální oleje specifikované v § 53,

d) líh osvobozený od daně dle § 73 odst. 2,

e) pivo osvobozené od daně dle § 87,

f) víno a meziprodukty vymezené v § 98,

g) tabákové výrobky vymezené v § 105a.

K odst. 4

11. Jestliže má uživatel na jedné straně povinnost předložit povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, je dodavatel (plátce nebo i jiný uživatel) na druhé straně oprávněn vydat vybraný výrobek pouze uživateli, který mu předloží k nahlédnutí toto povolení.

K odst. 5

12. Povinnou součástí zvláštního povolení je i specifikace místa, kde jsou vybrané výrobky osvobozené od daně skladovány. Uživatel je povinen nabyté vybrané výrobky osvobozené od daně bezodkladně umístit v tomto místě.

Související ustanovení:

§ 3 písm. b) – dovoz, § 3 písm. f) – osvobození od daně, § 11 – osvobození od daně, § 13 – přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, § 32 – doprava vybraných výrobků pro osobní spotřebu, § 49 – osvobození od daně z minerálních olejů, § 53 – nakládání s minerálními oleji osvobozenými od daně bez povolení k přijímání a užívání minerálních olejů osvobozených od daně, § 71 – osvobození od daně z lihu, § 72 – uplatnění nároku na osvobození od daně z lihu, § 73 – povolení k přijímání a užívání lihu osvobozeného od daně, § 86 – osvobození od daně z piva, § 87 – přijímání a užívání piva osvobozeného od daně bez povolení k přijímání a užívání piva osvobozeného od daně, § 97 – osvobození od daně z vína a meziproduktů, § 98 – přijímání a užívání vína osvobozeného od daně bez povolení k přijímání a užívání vína osvobozeného od daně, § 105 – osvobození od daně z tabákových výrobků

Evropské právní předpisy:

čl. 12 až 14 Směrnice, – nařízení Rady (ES) č. 1186/2009 ze dne 16. listopadu 2009 o systému Společenství pro osvobození od cla

§ 13

Přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně

(1) Vybrané výrobky osvobozené od daně lze přijímat a užívat pouze na základě pravomocného povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně.

(2) Vybrané výrobky osvobozené od daně lze přijímat pouze od dodavatele uvedeného v povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně.

(3) V případě, kdy dojde k nahrazení dosavadního povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně novým, lze vybrané výrobky osvobozené od daně přijímat a užívat na základě nového povolení ode dne jeho oznámení.

K § 13

1. V tomto paragrafu byl do 31. prosince 2014 popsán především procesní postup pro podání návrhu o vydání povolení na přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, pro vydání samotného povolení a pro jeho aktualizaci, zánik či odejmutí vydaného povolení. Novela účinná k 1. lednu 2015 však změnila koncepci tak, že obecné podmínky stejné pro všechny typy povolení (povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, povolení k provozování daňového skladu, povolení oprávněného příjemce pro opakované přijímání vybraných výrobků, povolení oprávněného příjemce pro jednorázové přijetí vybraných výrobků) jsou nově vymezeny v § 43a až 43q. V § 13 až 13c zůstala pouze speciální ustanovení týkající se povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně.

2. Povolení vydaná před 1. lednem 2015 zůstávají v platnosti s tím, že „nové“ podmínky pro vydání povolení, stanovené novelou účinnou k 1. lednu 2015 musí být splněny do 31. července 2015 (viz komentář k přechodným ustanovením).

3. Se změnou koncepce tato novela zároveň odstranila časové omezení některých povolení. Počínaje 1. lednem 2015 se povolení vydávají na dobu neurčitou s tím, že správce daně má v rukou nástroje pro kontrolu plnění podmínek daných pro daný typ povolení.

4. Základní podmínkou pro přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně je povolení, které nabylo právní moci. Povolení musí být tedy oznámeno (doručeno) žadateli o povolení a musí uplynout lhůta pro odvolání (popř. se žadatel vzdal práva na odvolání).

5. Výjimku představuje situace, kdy je dosavadní povolení nahrazeno novým povolením. V toto případě lze vybrané výrobky osvobozené od daně přijímat na základě nového povolení již od okamžiku jeho oznámení (doručení), aby byla zachována kontinuita účinnosti povolení (ke stejnému okamžiku zanikne původní ustanovení).

6. Držitel povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně je oprávněn přijímat tyto vybrané výrobky pouze od dodavatele, který je v povolení uveden.

Související ustanovení:

§ 3 písm. f) – osvobození od daně, § 11 – osvobození od daně, § 12 – uplatnění nároku na osvobození od daně, § 13a – povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, § 13b – zánik povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, § 13c – zrušení povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně z moci úřední, § 32 – doprava vybraných výrobků pro osobní spotřebu, § 43a – povolovací řízení, § 43b – návrh na vydání povolení, § 43c – podmínky pro vydání povolení, § 43d – spolehlivost, § 43e – prokazování bezúhonnosti, § 43f – bezdlužnost, § 43g – ekonomická stabilita, § 43h – postup k odstranění pochybností v údajích v návrhu na vydání povolení, § 43i – rozhodnutí o návrhu na vydání povolení, § 43j – oznamovací povinnost držitele povolení, § 43k – změna povolení, § 43l – zrušení povolení na žádost, § 43m – zrušení povolení z moci úřední, § 43n – odklad zrušení povolení, § 43o – zánik povolení, § 43p – povinnosti související se zrušením nebo zánikem povolení, § 43q – použití zajištění daně v případě zrušení nebo zániku povolení, § 49 – osvobození od daně z minerálních olejů, § 52a – povolení k přijímání a užívání minerálních olejů osvobozených od daně, § 53 – nakládání s minerálními oleji osvobozenými od daně bez povolení k přijímání a užívání minerálních olejů osvobozených od daně, § 71 – osvobození od daně z lihu, § 72 – uplatnění nároku na osvobození od daně z lihu, § 73 – povolení k přijímání a užívání lihu osvobozeného od daně, § 86 – osvobození od daně z piva, § 87 – přijímání a užívání piva osvobozeného od daně bez povolení k přijímání a užívání piva osvobozeného od daně, § 97 – osvobození od daně z vína a meziproduktů, § 98 – přijímání a užívání vína osvobozeného od daně bez povolení k přijímání a užívání vína osvobozeného od daně, § 105 – osvobození od daně z tabákových výrobků

Související předpisy:

daňový řád

Evropské právní předpisy:

Směrnice

§ 13a

Povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně

(1) Je-li v návrhu na vydání povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně uvedeno více dodavatelů, správce daně vydá toto povolení ke každému dodavateli samostatně.

(2) Správce daně zašle stejnopis povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně dodavateli těchto vybraných výrobků.

K § 13a

1. Jestliže žadatel v návrhu na vydání povolení uvede více dodavatelů vybraných výrobků osvobozených od daně, správce daně rozhodne o každém jednotlivém dodavateli zvlášť. Jak uvádí důvodová zpráva k tomuto ustanovení, správce daně dle zásady hospodárnosti všechna tato řízení spojí a formálně vydá jedno rozhodnutí s více výroky.

2. Správce daně je povinen zaslat stejnopis předmětného povolení i dodavateli, na kterého bylo toto povolení vydáno.

Související ustanovení:

§ 3 písm. f) – osvobození od daně, § 11 – osvobození od daně, § 12 – uplatnění nároku na osvobození od daně, § 13 – přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, § 13b – zánik povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, § 13c – zrušení povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně z moci úřední, § 32 – doprava vybraných výrobků pro osobní spotřebu, § 43a – povolovací řízení, § 43b – návrh na vydání povolení, § 43c – podmínky pro vydání povolení, § 43d – spolehlivost, § 43e – prokazování bezúhonnosti, § 43f – bezdlužnost, § 43g – ekonomická stabilita, § 43h – postup k odstranění pochybností v údajích v návrhu na vydání povolení, § 43i – rozhodnutí o návrhu na vydání povolení, § 43j – oznamovací povinnost držitele povolení, § 43k – změna povolení, § 43l – zrušení povolení na žádost, § 43m – zrušení povolení z moci úřední, § 43n – odklad zrušení povolení, § 43o – zánik povolení, § 43p – povinnosti související se zrušením nebo zánikem povolení, § 43q – použití zajištění daně v případě zrušení nebo zániku povolení, § 49 – osvobození od daně z minerálních olejů, § 52a – povolení k přijímání a užívání minerálních olejů osvobozených od daně, § 53 – nakládání s minerálními oleji osvobozenými od daně bez povolení k přijímání a užívání minerálních olejů osvobozených od daně, § 71 – osvobození od daně z lihu, § 72 – uplatnění nároku na osvobození od daně z lihu, § 73 – povolení k přijímání a užívání lihu osvobozeného od daně, § 86 – osvobození od daně z piva, § 87 – povolení k přijímání a užívání piva osvobozeného od daně bez povolení k přijímání a užívání piva osvobozeného od daně, § 97 – osvobození od daně z vína a meziproduktů, § 98 – přijímání a užívání vína osvobozeného od daně bez povolení k přijímání a užívání vína osvobozeného od daně, § 105 – osvobození od daně z tabákových výrobků

Související předpisy:

daňový řád

Evropské právní předpisy:

Směrnice

§ 13b

Zánik povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně

Povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně zaniká rovněž dnem, kdy nabude právní moci povolení k provozování daňového skladu pro prostorově ohraničené místo, ve kterém jsou umístěny vybrané výrobky osvobozené od daně na základě povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně.

K § 13b

1. Povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně zaniká, jestliže se místo, na které se toto povolení vztahovalo, stane daňovým skladem. Jestliže jsou osvobozené vybrané výrobky uvedeny do režimu podmíněného osvobození od daně, nevzniká původnímu uživateli povinnost přiznat a zaplatit daň ke dni zániku zvláštního povolení.

2. Při zániku povolení je uživatel povinen v souladu s § 43p provést inventuru zásob vybraných výrobků (viz komentář k § 43p).

Související ustanovení:

§ 3 písm. f) – osvobození od daně, § 11 – osvobození od daně, § 12 – uplatnění nároku na osvobození od daně, § 13 – přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, § 13a – povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, § 13c – zrušení povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně z moci úřední, § 32 – doprava vybraných výrobků pro osobní spotřebu, § 43a – povolovací řízení, § 43b – návrh na vydání povolení, § 43c – podmínky pro vydání povolení, § 43d – spolehlivost, § 43e – prokazování bezúhonnosti, § 43f – bezdlužnost, § 43g – ekonomická stabilita, § 43h – postup k odstranění pochybností v údajích v návrhu na vydání povolení, § 43i – rozhodnutí o návrhu na vydání povolení, § 43j – oznamovací povinnost držitele povolení, § 43k – změna povolení, § 43l – zrušení povolení na žádost, § 43m – zrušení povolení z moci úřední, § 43n – odklad zrušení povolení, § 43o – zánik povolení, § 43p – povinnosti související se zrušením nebo zánikem povolení, § 43q – použití zajištění daně v případě zrušení nebo zániku povolení, § 49 – osvobození od daně z minerálních olejů, § 52a – povolení k přijímání a užívání minerálních olejů osvobozených od daně, § 53 – nakládání s minerálními oleji osvobozenými od daně bez povolení k přijímání a užívání minerálních olejů osvobozených od daně, § 71 – osvobození od daně z lihu, § 72 – uplatnění nároku na osvobození od daně z lihu, § 73 – povolení k přijímání a užívání lihu osvobozeného od daně, § 86 – osvobození od daně z piva, § 87 – přijímání a užívání piva osvobozeného od daně bez povolení k přijímání a užívání piva osvobozeného od daně, § 97 – osvobození od daně z vína a meziproduktů, § 98 – přijímání a užívání vína osvobozeného od daně bez povolení k přijímání a užívání vína osvobozeného od daně, § 105 – osvobození od daně z tabákových výrobků

Související předpisy:

daňový řád

Evropské právní předpisy:

Směrnice

§ 13c

Zrušení povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně z moci úřední

Správce daně zruší povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně rovněž, pokud

a) byl vybraný výrobek osvobozený od daně použit na jiný účel, než který byl v tomto povolení uveden, a uživatel ve stanovené lhůtě nezaplatil daň, nebo

b) uživatel po dobu 12 po sobě jdoucích kalendářních měsíců neuskuteční nákup vybraných výrobků osvobozených od daně podle tohoto povolení.

K § 13c

1. Obecná ustanovení týkající se zrušení povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně jsou obsažena v § 43l až 43n, povinnosti související se zrušením povolení pak v § 43p. Komentované ustanovení rozšiřuje okruh případů, kdy správce zruší povolení z moci úřední.

2. Správce daně zruší povolení, jestliže (i) uživatel použil vybraný výrobek osvobozený od daně k jiným účelům než uvedeným v povolení (ii) a z tohoto důvodu mu vznikla povinnost přiznat a zaplatit daň [viz komentář k § 9 odst. 3 písm. b)], (iii) kterou ve lhůtě stanovené zákonem nezaplatil. Pro zrušení povolení musí být naplněny všechny 3 podmínky. Jestliže tak uživatel použije vybrané výrobky osvobozené od daně pro jiné účely a vznikla mu z tohoto titulu povinnost přiznat a zaplatit daň, kterou splnil, není to důvod pro zrušení povolení.

3. Správce daně je rovněž povinen zrušit povolení, jestliže uživatel neuskutečnil po dobu 12 po sobě jdoucích kalendářních měsíců nákup vybraných výrobků osvobozených od daně uvedených v povolení. Jestliže by předmětem povolení bylo více vybraných výrobků osvobozených od daně, neměl by správce zrušit povolení, jestliže by uživatel nakupoval jen některé z vybraných výrobků uvedených v povolení.

Související ustanovení:

§ 3 písm. f) – osvobození od daně, § 11 – osvobození od daně, § 12 – uplatnění nároku na osvobození od daně, § 13 – přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, § 13a – povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, § 13b – zánik povolení k přijímání a užívání vybraných výrobků osvobozených od daně, § 32 – doprava vybraných výrobků pro osobní spotřebu, § 43a – povolovací řízení, § 43b – návrh na vydání povolení, § 43c – podmínky pro vydání povolení, § 43d – spolehlivost, § 43e – prokazování bezúhonnosti, § 43f – bezdlužnost, § 43g – ekonomická stabilita, § 43h – postup k odstranění pochybností v údajích v návrhu na vydání povolení, § 43i – rozhodnutí o návrhu na vydání povolení, § 43j – oznamovací povinnost držitele povolení, § 43k – změna povolení, § 43l – zrušení povolení na žádost, § 43m – zrušení povolení z moci úřední, § 43n – odklad zrušení povolení, § 43o – zánik povolení, § 43p – povinnosti související se zrušením nebo zánikem povolení, § 43q – použití zajištění daně v případě zrušení nebo zániku povolení, § 49 – osvobození od daně z minerálních olejů, § 52a – povolení k přijímání a užívání minerálních olejů osvobozených od daně, § 53 – nakládání s minerálními oleji osvobozenými od daně bez povolení k přijímání a užívání minerálních olejů osvobozených od daně, § 71 – osvobození od daně z lihu, § 72 – uplatnění nároku na osvobození od daně z lihu, § 73 – povolení k přijímání a užívání lihu osvobozeného od daně, § 86 – osvobození od daně z piva, § 87 – přijímání a užívání piva osvobozeného od daně bez povolení k přijímání a užívání piva osvobozeného od daně, § 97 – osvobození od daně z vína a meziproduktů, § 98 – přijímání a užívání vína osvobozeného od daně bez povolení k přijímání a užívání vína osvobozeného od daně, § 105 – osvobození od daně z tabákových výrobků

Související předpisy:

daňový řád

Evropské právní předpisy:

Směrnice

§ 14

Vracení daně plátci

(1) U zdaněných vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu vzniká plátci nárok na vrácení daně dnem

a) jejich propuštění do režimu vývozu nebo do režimu pasivního zušlechťovacího styku, prokáže-li plátce výstup vybraných výrobků z daňového území Evropské unie,

b) jejich opětovného uvedení do režimu podmíněného osvobození od daně; daň může být vrácena jenom provozovateli daňového skladu, jenž je uvedl do volného daňového oběhu a jemuž byly tyto vybrané výrobky vráceny jako nepřevzaté kupujícím nebo z důvodu vypořádání nároků z vad vybraných výrobků; daň může být vrácena pouze v případě, že provozovatel daňového skladu úplatu za tyto vybrané výrobky neobdržel nebo pokud tuto úplatu kupujícímu vrátil.

(2) Plátci, který dopraví vybrané výrobky uvedené do volného daňového oběhu na daňovém území České republiky do jiného členského státu pro účely podnikání nebo pro plnění úkolů veřejnoprávního subjektu, vzniká nárok na vrácení daně za podmínek, že

a) před odesláním vybraných výrobků správci daně oznámí, že uplatní nárok na vrácení daně,

b) vybrané výrobky jsou dopravovány se zjednodušeným průvodním dokladem (§ 30),

c) předloží navrácené vyhotovení zjednodušeného průvodního dokladu řádně potvrzené příjemcem,

d) předloží doklad o tom, že daň za vybrané výrobky, které byly dopraveny do jiného členského státu, byla na daňovém území České republiky zaplacena nebo přiznána a zaplacena,

e) předloží doklad o

1. 1. zaplacení daně v členském státě určení,

2. 2. zaplacení daně v členském státě, ve kterém došlo ke ztrátě během dopravy nebo ve kterém byla ztráta během dopravy zjištěna s výjimkou nepředvídatelné ztráty nebo znehodnocení, nebo

3. 3. skutečnosti, že vybraný výrobek není v členském statě určení předmětem daně nebo že je od daně osvobozen, vydaný příslušnými orgány členského státu určení,

f) u zdaněných vybraných výrobků, které podléhají značení podle tohoto zákona a byly uvedeny do volného daňového oběhu na daňovém území České republiky, předloží potvrzení od správce daně jiného členského státu, že značení podle tohoto zákona byla zničena nebo odstraněna.

Nárok na vrácení daně vzniká dnem splnění poslední podmínky ze všech podmínek uvedených v písmenech a) až f).

(3) Plátci, který předloží doklad o tom, že daň za vybrané výrobky byla zaplacena na daňovém území České republiky a tyto výrobky byly zaslány fyzické osobě do jiného členského státu (§ 33), a doklad o tom, že daň za vybrané výrobky byla přiznána v tomto jiném členském státě, vzniká nárok na vrácení daně dnem předložení těchto dokladů. V případě ztráty během dopravy s výjimkou nepředvídatelné ztráty nebo znehodnocení musí být nárok na vrácení daně doložen také dokladem o tom, že daň byla zaplacena v členském státě, ve kterém ke ztrátě došlo nebo ve kterém byla ztráta zjištěna.

(4) U zdaněných vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu vzniká oprávněným příjemcům nebo výrobcům, kteří nejsou provozovateli daňového skladu, pokud vybrané výrobky vlastní, nárok na vrácení daně, dojde-li k nepředvídatelné ztrátě nebo znehodnocení.

(5) Nárok na vrácení daně může plátce uplatnit v daňovém přiznání (§ 18).

(6) Nárok na vrácení daně může plátce uplatnit pouze do výše skutečně zaplacené daně vypočtené sazbou daně platnou v den dovozu nebo v den uvedení vybraného výrobku do volného daňového oběhu.

(7) Přesahuje-li ve zdaňovacím období částka nároku na vrácení daně částku daňové povinnosti, postupuje se při vypořádání rozdílu mezi těmito částkami obdobně jako při vypořádání daňového přeplatku.

(8) Pokud plátce daně neuplatní nárok na vrácení daně, pohlíží se při dalším uvedení vybraných výrobků do volného daňového oběhu na tyto výrobky tak, jako kdyby byl tento nárok uplatněn a přiznán.

(9) Nárok na vrácení daně upravuje rovněž § 28 odst. 10 tohoto zákona pro případy porušení režimu podmíněného osvobození od daně během dopravy, § 54 až 57 pro případy týkající se vrácení daně z minerálních olejů a § 78 odst. 6 pro případy týkající se vracení daně z lihu.

(10) Ustanovení odstavců 1 až 3 se nevztahují na osoby, kterým byla vrácena daň z vybraných výrobků podle § 15 nebo 15a, pokud uvedené osoby tyto vybrané výrobky vyvezly nebo dopravily nebo zaslaly do jiného členského státu.

K § 14

1. Tento paragraf vymezuje podmínky, za kterých je možno požádat o vrácení daně ze zdaněných vybraných výrobků. Další případy, kdy je možno požádat o vrácení daně, jsou uvedeny v části druhé zákona ve vztahu k dani z minerálních olejů a k dani z lihu.

K odst. 1

2. Nárok na vrácení daně vzniká plátci u zdaněných vybraných výrobků, které jsou propuštěny do celního režimu vývozu nebo do celního režimu pasivního zušlechťovacího styku. Nárok na vrácení daně vzniká okamžikem propuštění zdaněných vybraných výrobků do jednoho z těchto celních režimů za podmínky, že plátce je schopen prokázat výstup vybraných výrobků z daňového území Evropského společenství.

3. Nárok na vrácení daně vzniká provozovateli daňového skladu, který uvedl vybrané výrobky do volného daňového oběhu za účelem jejich dodání další osobě (kupujícímu), ale tyto vybrané výrobky nebyly kupujícím převzaty a provozovatel je opětovně uvedl do režimu podmíněného osvobození od daně a „vrátil“ zpět do daňového skladu. Další podmínkou pro uplatnění nároku na vrácení daně je, že provozovatel daňového skladu neobdržel úplatu za tyto vybrané výrobky nebo přijatou úplatu vrátil kupujícímu.

4. Nárok na vrácení daně vzniká provozovateli daňového skladu, který uvedl vybrané výrobky do volného daňového oběhu za účelem jejich dodání další osobě (kupujícímu), ale tyto vybrané výrobky byly kupujícím vráceny z titulu vypořádání z vad vybraných výrobků a provozovatel je opětovně uvedl do režimu podmíněného osvobození od daně a „vrátil“ zpět do daňového skladu. Další podmínkou pro uplatnění nároku na vrácení daně je, že provozovatel daňového skladu neobdržel úplatu za tyto vybrané výrobky nebo přijatou úplatu vrátil kupujícímu.

5. Nárok na vrácení daně nevzniká osobám požívajícím výsad a imunit ani ozbrojeným silám členských států NATO (viz komentář k odst. 10).

K odst. 2

6. V souladu s tímto ustanovením vzniká nárok na vrácení daně také plátci, který vybrané výrobky uvedené do volného daňového oběhu na daňovém území České republiky dopraví do jiného členského státu za účelem podnikání, jestliže jsou splněny všechny níže uvedené podmínky:

a) plátce před odesláním vybraných výrobků celnímu úřadu oznámí, že uplatní nárok na vrácení daně,

b) vybrané výrobky jsou dopravovány se zjednodušeným průvodním dokladem (viz komentář k § 30),

c) plátce předloží navrácené vyhotovení č. 3 zjednodušeného průvodního dokladu řádně potvrzené příjemcem,

d) plátce předloží doklad o zaplacení daně v členském státě určení nebo doklad o zaplacení daně v členském státě, ve kterém došlo ke ztrátě během dopravy nebo ve kterém byla ztráta během dopravy zjištěna, pokud se nejedná o ztrátu nebo znehodnocení ve smyslu § 3 písm. s), nebo doklad prokazující skutečnost, že vybraný výrobek není v členském státě určení předmětem daně nebo že je od daně osvobozen, vydaný příslušnými orgány členského státu určení,

e) plátce předloží u zdaněných vybraných výrobků, které podléhají značení podle tohoto zákona a byly uvedeny do volného daňového oběhu na daňovém území České republiky, potvrzení od správce daně jiného členského státu, že značení podle tohoto zákona byla zničena nebo odstraněna.

7. Další podmínkou, která musí být splněna, je předložení dokladu o zaplacení spotřební daně z odeslaných výrobků na území České republiky. U této podmínky přinesla významnou změnu novela účinná k 1. lednu 2015. Zatímco do 31. prosince 2014 musel plátce takový doklad předložit ještě před odesláním daných vybraných výrobků, po 1. lednu 2015 postačí, aby tento doklad předložil až v okamžiku uplatnění nároku na vrácení daně. Touto úpravou bylo komentované ustanovení dáno do souladu s článkem 34 odst. 2 písm. a) Směrnice.

8. Plátci vzniká nárok na vrácení daně teprve v okamžiku, kdy jsou splněny všechny výše uvedené podmínky. Jestliže tedy plátce například odešle vybrané výrobky do jiného členského státu, aniž by informoval správce daně o svém záměru uplatnit nárok na vrácení daně, nárok na vrácení daně mu nevznikne.

9. Komplikace mohou nastat i s požadavkem předložit doklad prokazující, že vybrané výrobky byly na daňovém území České republiky zdaněny. Jestliže je žadatelem například provozovatel daňového skladu, který sám dané vybrané výrobky uvedl do volného daňového oběhu, může zaplacení daně prokazovat podáním daňového přiznání, ve kterém by měly být dané vybrané výrobky uvedeny. Nicméně vzhledem ke struktuře daňového přiznání není možné bez dalšího prokázat, že dané daňové přiznání obsahuje i dané vybrané výrobky, u kterých je uplatňován nárok na vrácení daně. Zdanění vybraných výrobků lze prokazovat rovněž daňovými doklady (viz komentář k § 5), i když i ty nemusí poskytovat dostatečné informace ke ztotožnění vybraných výrobků, popř. evidencí daňového skladu, ve které jsou uváděny vybrané výrobky uvedené do volného daňového oběhu.

10. Otázkou splnění všech podmínek pro vrácení daně se zabýval i NSS. Tento rozsudek se vztahoval k roku 2005, kdy došlo k významné úpravě podmínek pro uplatnění nároku na vrácení daně, přičemž NSS mimo jiné konstatoval, že:

Výklad, který popře právo na vrácení prokazatelně duplicitně uhrazené spotřební daně pro nesplnění formální podmínky, která je navíc v zákoně stanovena nejednoznačným způsobem, a to nikoli podmínky hmotněprávní povahy (jež by nárok na vrácení daně vylučovala), ve svém důsledku skutečně znamená interpretaci, jež je v extrémním rozporu s principy spravedlnosti a která zakládá dotčení na základním právu a svobodě. To platí tím spíše, že došlo ke dvojímu zdanění téhož zboží touž daní ve dvou členských státech Evropské unie. (NSS 9 Afs 108/2008-59)

11. Touto otázkou se zabýval i SDEU v rozsudku C-663/11 Scandic Distilleries SA, ve kterém konstatoval:

(21) Podstatou otázek předkládajícího soudu je, zda musí být směrnice 92/12 vykládána v tom smyslu, že pokud jsou výrobky, které podléhají spotřební dani, propuštěny pro domácí spotřebu v některém členském státě, přičemž v tomto státě byla zaplacena spotřební daň, přepraveny do jiného členského státu, kde výrobky podléhají spotřební dani, může být žádost o vrácení spotřební daně zaplacené v členském státě odeslání zamítnuta ze samotného důvodu, že nebyla podána před odesláním uvedených výrobků.

(22) Cílem směrnice 92/12 je zavést určitá pravidla týkající se držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani, a to zejména za účelem zajištění toho, aby daňová povinnost ke spotřební dani byla stejná ve všech členských státech (viz rozsudek ze dne 23. listopadu 2006, Joustra, C-5/05, Sb. rozh. s. I 11075, bod 27 a citovaná judikatura).

(23) Tato harmonizace v zásadě umožňuje vyloučit dvojí zdanění ve vztazích mezi členskými státy (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. dubna 2007, Alevizos, C-392/05, Sb. rozh. s. I-3505, bod 38).

(24) K zajištění toho, že k výběru spotřební daně dojde jen v jediném členském státě, a sice v tom, ve kterém dochází ke spotřebě, stanoví článek 22 směrnice 92/12 za určitých podmínek vrácení spotřebních daní zaplacených v jiném členském státě.

…

(39) Vzhledem k výše uvedeným úvahám je třeba na položené otázky odpovědět tak, že čl. 22 odst. 1 až 3 směrnice 92/12 musí být vykládán v tom smyslu, že pokud byly výrobky, které podléhají spotřební dani a byly propuštěny pro domácí spotřebu v členské státě, přičemž byla za ně zaplacena spotřební daň, přepraveny do jiného členského státu, kde tyto výrobky podléhají spotřební dani a tato daň byla rovněž zaplacena, nemůže být žádost o vrácení spotřební daně zaplacené v členském státě odeslání zamítnuta ze samotného důvodu, že nebyla podána před odesláním uvedených výrobků, nýbrž musí být posuzována na základě odstavce 3 tohoto článku. Pokud však spotřební daň v členském státě určení zaplacena nebyla, může být taková žádost zamítnuta na základě odstavců 1 a 2 uvedeného článku.

K odst. 3

12. Nárok na vrácení daně vzniká plátci u zdaněných vybraných výrobků, které jsou zaslány fyzické osobě do jiného členského státu (viz komentář k § 33), a to za podmínek, že:

a) plátce předloží doklad, že daň za vybrané výrobky byla zaplacena na daňovém území České republiky,

b) plátce předloží doklad o tom, že daň za vybrané výrobky byla přiznána v jiném členském státě, nebo doklad o zaplacení daně v členském státě, ve kterém došlo ke ztrátě během dopravy nebo ve kterém byla ztráta během dopravy zjištěna, pokud se nejedná o nepředvídatelnou ztrátu nebo znehodnocení ve smyslu § 3 písm. s).

13. Na rozdíl od upraveného znění § 33 se v tomto ustanovení i nadále váže nárok na vrácení daně na podmínku, že vybrané výrobky jsou zaslány fyzické osobě do jiného členského státu.

14. Nárok na vrácení vzniká až předložením obou dokladů.

K odst. 4

15. Nárok na vrácení daně může uplatnit vlastník zdaněných vybraných výrobků uvedených do volného daňového oběhu, který je oprávněným příjemcem (viz komentář k § 22 a 23) nebo výrobcem vyrábějícím vybrané výrobky mimo daňový sklad, jestliže dojde k nepředvídatelné ztrátě nebo znehodnocení v důsledku prokazatelně nepředvídatelné a neodvratitelné události [viz komentář k § 3 písm. s)].

K odst. 5, 6 a 7

16. Nárok na vrácení daně lze uplatnit v daňovém přiznání za kalendářní měsíc, ve kterém byly splněny podmínky pro vznik nároku na vrácení daně (viz komentář k § 18).

17. Plátce daně může v daňovém přiznání uplatnit nárok na vrácení daně maximálně ve výši skutečně zaplacené daně. Jestliže částka uplatňovaného nároku na vrácení daně přesahuje v daném kalendářním měsíci částku daňové povinnosti, vznikne plátci daňový přeplatek. Použití přeplatku se řídí § 155 daňového řádu, tj. o vrácení přeplatku musí plátce požádat svého správce daně (celní úřad), přičemž musejí být splněny podmínky uvedené v § 155 daňového řádu.

18. Nárok na vrácení daně zaniká, není-li uplatněn do 6 měsíců ode dne, kdy mohl být poprvé uplatněn (viz komentář k § 16).

K odst. 8

19. Jestliže jsou splněny podmínky pro uplatnění nároku na vrácení daně, ale plátce nárok na vrácení daně neuplatní, je nutno při dalším uvedení do volného daňového oběhu daných vybraných výrobků postupovat tak, jako by nárok na vrácení daně byl uplatněn a daň byla vrácena. Jestliže by tedy byly vybrané výrobky vráceny za podmínek uvedených v odst. 1 do daňového skladu, při jejich dalším vyskladnění a uvedení do volného daňového oběhu vznikne provozovateli daňového skladu povinnost přiznat a zaplatit daň, jestliže se nebude jednat o vybrané výrobky osvobozené od daně. Stejně tak by se postupovalo v případě, že by byly dovezeny zpět vybrané výrobky původně propuštěné do režimu vývozu, které opustily daňové území Evropského společenství.

K odst. 9

20. V tomto odstavci jsou uvedeny další případy, kdy vzniká nárok na vrácení daně.

K odst. 10

21. V souladu s tímto ustanovením nesmějí nárok na vrácení daně ani z titulu vývozu vybraných výrobků nebo dopravy/odeslání do jiného členského státu uplatnit osoby požívající výsad a imunit (viz komentář k § 15) ani ozbrojené síly členských států NATO s výjimkou ozbrojených sil České republiky (viz komentář k § 15a), které uplatnily nárok na vrácení daně dle těchto paragrafů.

Související ustanovení:

§ 3 písm. d) – vývoz, § 3 písm. e) – podmíněné osvobození od daně, § 3 písm. g) – daňový sklad, § 18 – daňové přiznání a splatnost daně, § 28 odst. 10 – porušení režimu podmíněného osvobození od daně během dopravy, § 30 – zjednodušený průvodní doklad, § 33 – zasílání vybraných výrobků na daňové území České republiky, § 54 – vracení daně z minerálních olejů plátci, § 55 – vracení daně z minerálních olejů osobám užívajícím tyto oleje v mineralogických postupech a metalurgických procesech, § 56 – vracení daně z minerálních olejů osobám užívajícím tyto oleje pro výrobu tepla, § 56a – vracení daně z ostatních benzinů, § 57 – vracení daně z minerálních olejů osobám užívajícím tyto oleje pro zemědělskou prvovýrobu, § 78 odst. 6 – omezení režimu podmíněného osvobození od daně pro líh

Související předpisy:

daňový řád

Evropské právní předpisy:

Směrnice

§ 15

Vracení daně osobám požívajícím výsad a imunit

(1) Pro účely tohoto zákona se osobou požívající výsad a imunit podle smluv, které jsou součástí českého právního řádu,22) (dále jen „osoba požívající výsad a imunit“) rozumí:

a) diplomatická mise a konzulární úřad, s výjimkou konzulárních úřadů vedených honorárními konzulárními úředníky (dále jen „konzulární úřad“), akreditované pro Českou republiku jako orgány cizích států,

b) zvláštní mise,

c) zastupitelství mezinárodní organizace,

d) orgány Evropské unie,

e) člen diplomatické mise23) nebo konzulárního úřadu24) se sídlem na daňovém území České republiky, s výjimkou člena služebního personálu a soukromé služebné osoby, který je akreditován pro Českou republiku a nemá místo pobytu na daňovém území České republiky,

f) úředník zastupitelství mezinárodní organizace, který nemá místo pobytu na daňovém území České republiky a není státním občanem České republiky, pokud je trvale přidělen k výkonu svých úředních funkcí na daňovém území České republiky, a státní příslušník cizího státu, který je členem zvláštní mise akreditované pro Českou republiku a který nemá místo pobytu na daňovém území České republiky,

g) člen rodiny osoby uvedené v písmenu e) nebo f), pokud s ní žije ve společně hospodařící domácnosti na daňovém území České republiky, dosáhl věku 15 let, není státním občanem České republiky a je registrován Ministerstvem zahraničních věcí.

(2) Zaplacená daň se vrací

a) osobě uvedené v odstavci 1 písm. a), která má sídlo na daňovém území České republiky, a jejímu členu uvedenému v odstavci 1 písm. e), včetně členů jeho rodiny podle odstavce 1 písm. g) na základě principu vzájemnosti, maximálně v rozsahu, v jakém je vracena daň české osobě požívající výsad a imunit v cizím státu,

b) osobě uvedené v odstavci 1 písm. a), která má sídlo na daňovém území České republiky, ale její vysílající stát neuplatňuje daně jako součást ceny zboží a služeb, maximálně do výše 2 000 000 Kč za kalendářní rok, členu diplomatické mise nebo konzulárního úřadu uvedenému v odstavci 1 písm. e) maximálně do výše 100 000 Kč za kalendářní rok a členům jeho rodiny podle odstavce 1 písm. g) maximálně do výše 50 000 Kč za kalendářní rok,

c) osobě uvedené v odstavci 1 písm. a), která je akreditována pro Českou republiku, ale má sídlo mimo daňové území České republiky, maximálně do výše 250 000 Kč za kalendářní rok,

d) osobě uvedené v odstavci 1 písm. e), která je akreditována pro Českou republiku, ale má místo pobytu mimo daňové území České republiky, maximálně do výše 10 000 Kč za kalendářní rok,

e) osobě uvedené v odstavci 1 písm. b) a c) maximálně do výše 500 000 Kč za kalendářní rok, pokud mezinárodní smlouva vyhlášená ve Sbírce mezinárodních smluv nestanoví jinak,

f) osobě uvedené v odstavci 1 písm. d) bez omezení,

g) osobě uvedené v odstavci 1 písm. f), včetně členů jeho rodiny podle odstavce 1 písm. g), maximálně do výše 100 000 Kč za kalendářní rok, pokud mezinárodní smlouva vyhlášená ve Sbírce mezinárodních smluv nestanoví jinak.

(3) Do limitu pro vrácení daně stanoveného v odstavci 2 se započítává i výše daně připadající na vybrané výrobky osvobozené od daně podle § 11 odst. 1 písm. a) nebo e) dopravené z jiného členského státu nebo dovezené osobám požívajícím výsad a imunit uplatňujícím nárok na vrácení daně ve stejném zdaňovacím období, kterého se uplatňovaný nárok týká.

(4) Ministerstvo zahraničních věcí potvrdí splnění principu vzájemnosti u osob podle odstavce 2 písm. a) jak z hlediska osob, na které se vzájemnost při vracení daně vztahuje, tak i z hlediska věcného a hodnotového rozsahu vybraných výrobků v příloze vyplněného daňového přiznání, která je nedílnou součástí daňového přiznání.

(5) Možnost uplatnit nárok na vrácení zaplacené daně vzniká osobě požívající výsad a imunit podle odstavce 1 nejdříve ve zdaňovacím období, kdy se uskutečnil nákup vybraných výrobků za ceny obsahující spotřební daň. Nárok na vrácení daně této osobě zaniká uplynutím 31. ledna kalendářního roku, který následuje po kalendářním roce, ve kterém se uskutečnil nákup vybraných výrobků; to se netýká osoby požívající výsad a imunit uvedené v odstavci 1 písm. d). Osoba požívající výsad a imunit uvedená v odstavci 1 písm. a) až d) má nárok na vrácení daně u vybraných výrobků zakoupených výlučně za účelem výkonu funkce těchto osob. Osoba požívající výsad a imunit uvedená v odstavci 1 písm. e) až g) má nárok na vrácení daně u vybraných výrobků zakoupených výlučně pro vlastní potřebu a spotřebu.

(6) Osobě požívající výsad a imunit uvedené v odstavci 2 písm. a) se vrací daň zaplacená v cenách vybraných výrobků, pokud cena za tyto vybrané výrobky včetně daně zaplacená jednomu prodávajícímu v jednom kalendářním dni uvedená na jednom dokladu o prodeji podle odstavce 8 odpovídá principu vzájemnosti. Ostatním osobám požívajícím výsad a imunit uvedeným v odstavci 1 se vrací daň zaplacená v cenách vybraných výrobků, pokud cena za tyto vybrané výrobky včetně daně zaplacená jednomu prodávajícímu v jednom kalendářním dni uvedená na jednom dokladu o prodeji podle odstavce 8 je vyšší než 4 000 Kč. Toto omezení se nevztahuje na nákup minerálních olejů pro pohon motorů nebo pro výrobu tepla.

(7) Nárok na vrácení daně se prokazuje daňovým dokladem nebo dokladem o prodeji podle § 5, pokud tento zákon nestanoví jinak.

(8) Jestliže nakoupené množství vybraných výrobků je větší než množství uvedené v § 4 odst. 5, doklad o prodeji vybraných výrobků, který je na požádání prodávající povinen vystavit nejpozději následující pracovní den po dni vyžádání, obsahuje tyto údaje:

a) obchodní firmu nebo jméno, sídlo a daňové identifikační číslo prodávajícího,

b) jméno kupujícího,

c) název a množství vybraných výrobků,

d) datum vystavení dokladu,

e) datum uskutečnění prodeje,

f) sazbu daně,

g) výši daně,

h) výši ceny včetně daně.

(9) Osoba požívající výsad a imunit uplatní nárok na vrácení daně v daňovém přiznání, které se podává na tiskopise předepsaném Ministerstvem financí. Daňové přiznání se podává jednou za zdaňovací období, a to nejdříve první den po skončení prvního zdaňovacího období v kalendářním roce a nejpozději do 31. ledna následujícího kalendářního roku; to se netýká osoby požívající výsad a imunit uvedené v odstavci 1 písm. d). Po tomto datu nelze již nárok na vrácení daně za předchozí období uplatnit, a to ani podáním dodatečného daňového přiznání. Osoba požívající výsad a imunit uvedená v odstavci 1 písm. d) podává daňové přiznání nejdříve první den po skončení kalendářního roku, ve kterém nárok na vrácení daně vznikl. Pokud osoba požívající výsad a imunit neuplatňuje ve zdaňovacím období nárok na vrácení daně, daňové přiznání za toto zdaňovací období nepodává.

(10) Osoby požívající výsad a imunit mají pro účely vracení daně postavení daňového subjektu bez povinnosti se registrovat.

(11) Zdaňovacím obdobím je u osoby požívající výsad a imunit uvedené v odstavci 1 písm. a) až c) kalendářní měsíc, u osoby požívající výsad a imunit uvedené v odstavci 1 písm. d) kalendářní rok a u osoby požívající výsad a imunit uvedené v odstavci 1 písm. e) až g) kalendářní čtvrtletí.

(12) Pro účely vracení daně podává daňové přiznání osoba požívající výsad a imunit takto:

a) diplomatická mise nebo konzulární úřad podle odstavce 1 písm. a) a zvláštní mise podle odstavce 1 písm. b) se sídlem na daňovém území České republiky podávají daňové přiznání správci daně místně příslušnému podle jejich sídla na daňovém území České republiky,

b) člen diplomatické mise, zvláštní mise nebo konzulárního úřadu se sídlem na daňovém území České republiky, včetně členů jeho rodiny, podává daňové přiznání správci daně místně příslušnému podle sídla osob uvedených v písmenu a),

c) zastupitelství mezinárodní organizace uvedené v odstavci 1 písm. c) podává daňové přiznání správci daně místně příslušnému podle jejich sídla na daňovém území České republiky,

d) orgán Evropské unie se sídlem na daňovém území České republiky podává daňové přiznání prostřednictvím Ministerstva financí správci daně místně příslušnému podle jeho sídla na daňovém území České republiky,

e) úředník zastupitelství mezinárodní organizace uvedený v odstavci 1 písm. f), včetně členů jeho rodiny, podává daňové přiznání správci daně místně příslušnému podle jejich místa pobytu na daňovém území České republiky,

f) diplomatická mise nebo konzulární úřad podle odstavce 1 písm. a), včetně jejich členů podle odstavce 1 písm. e) se sídlem v jiném členském státu, podávají daňové přiznání správci daně vykonávajícímu působnost na území hlavního města Prahy,

g) orgán Evropské unie se sídlem v jiném členském státu podává daňové přiznání prostřednictvím Ministerstva financí správci daně vykonávajícímu působnost na území hlavního města Prahy,

h) za členy rodiny osob uvedených v odstavci 1 písm. e) nebo f) podávají daňové přiznání tyto osoby.

(13) Osobě požívající výsad a imunit s výjimkou osob uvedených v odstavci 1 písm. d) se vrátí zaplacená daň do 30 dní ode dne, kdy byl nárok na vrácení daně vyměřen. Pokud je podané daňové přiznání neúplné nebo vzniknou pochybnosti o správnosti, pravdivosti nebo průkaznosti daňového přiznání, správce daně vyzve osobu požívající výsad a imunit, aby ve lhůtě stanovené správcem daně vady nebo pochybnosti odstranila. Daň správce daně nevrátí, pokud nejsou odstraněny vady nebo pochybnosti týkající se podaného daňového přiznání.

(14) Osobě požívající výsad a imunit uvedené v odstavci 1 písm. d) se vrátí zaplacená daň do 6 měsíců od posledního dne měsíce, ve kterém příslušný správce daně žádost o vrácení daně obdržel.

(15) Osoba uvedená v odstavci 1, která uplatnila nárok na vrácení daně podle tohoto ustanovení, nemůže uplatnit nárok na vrácení daně pro stejné vybrané výrobky podle § 14, 15a, 54 až 57.

22) Například vyhláška ministra zahraničních věcí č. 157/1964 Sb., o Vídeňské úmluvě o diplomatických stycích, vyhláška ministra zahraničních věcí č. 21/1968 Sb., o Úmluvě o výsadách a imunitách mezinárodních odborných organizací, vyhláška ministra zahraničních věcí č. 32/1969 Sb., o Vídeňské úmluvě o konzulárních stycích, vyhláška ministra zahraničních věcí č. 40/1987 Sb., o Úmluvě o zvláštních misích, vyhláška ministra zahraničních věcí č. 52/1956 Sb., o přístupu Československé republiky k Úmluvě o výsadách a imunitách Organizace spojených národů, schválené Valným shromážděním Organizace spojených národů dne 13. února 1946, zákon č. 125/1992 Sb., o zřízení Sekretariátu Konference o bezpečnosti a spolupráci v Evropě a o výsadách a imunitách tohoto sekretariátu a dalších institucí Konference o bezpečnosti a spolupráci v Evropě, sdělení Ministerstva zahraničních věcí č. 36/2001 Sb. m. s., o přijetí Dohody o právním postavení Organizace Severoatlantické smlouvy, zástupců států a mezinárodního personálu.

23) Čl. 1 vyhlášky č. 157/1964 Sb., o Vídeňské úmluvě o diplomatických stycích.

24) Čl. 1 vyhlášky č. 32/1969 Sb., o Vídeňské úmluvě o konzulárních stycích.

K § 15

1. Tento paragraf vymezuje subjekty a osoby, které jsou pro účely zákona považovány za osoby požívající výsad a imunit a podmínky, za kterých je těmto osobám vracena daň. Jestliže tyto osoby uplatní nárok na vrácení daně, nemohou již uplatňovat nárok na vrácení daně dle jiných ustanovení zákona.

2. V odst. 1 jsou vymezeny kategorie těchto osob, které mají v souladu s tímto paragrafem nárok na vrácení daně. Podmínky pro vracení daně se u jednotlivých kategorií značně liší. Jednotlivé osoby lze v podstatě rozdělit do následujících kategorií:

a) Diplomatickým misím a konzulárním úřadům (s výjimkou konzulárních úřadů vedených honorárními konzulárními úředníky) se sídlem na území České republiky, akreditovaným pro Českou republiku, je vracena daň na základě reciprocity, maximálně však do částky, kterou vrací české osobě požívající výsad a imunit v daném cizím státu. Do výše vracené daně se započítává i hodnota vybraných výrobků dovážených ze třetích zemí nebo dopravovaných z jiných členských států, které jsou osvobozeny od spotřební daně (viz komentář k § 11).

– Zdaňovacím obdobím je kalendářní měsíc, přičemž daňové přiznání se podává jednou za zdaňovací období, a to nejdříve prvním dnem po skončení zdaňovacího období a nejpozději do 31. ledna následujícího kalendářního roku. Po tomto datu již nelze nárok na vrácení daně za dané zdaňovací období žádným způsobem uplatnit.

– Daňové přiznání se podává celnímu úřadu místně příslušnému dle sídla diplomatické mise a konzulárního úřadu.

– Aby mohl být uplatněn nárok na vrácení daně, musí být zaplacená v jednom dni jednomu prodávajícímu a uvedená na jednom dokladu odpovídat principu vzájemnosti.

b) Členům výše uvedených misí a úřadů je vracena daň na základě reciprocity, maximálně však do částky, kterou vrací české osobě požívající výsad a imunit v daném cizím státu. Do výše vracené daně se započítává i hodnota vybraných výrobků dovážených ze třetích zemí nebo dopravovaných z jiných členských států, které jsou osvobozeny od spotřební daně (viz komentář k § 11).

– Zdaňovacím obdobím je kalendářní čtvrtletí, přičemž daňové přiznání se podává jednou za zdaňovací období, a to nejdříve prvním dnem po skončení zdaňovacího období a nejpozději do 31. ledna následujícího kalendářního roku. Po tomto datu již nelze nárok na vrácení daně za dané zdaňovací období žádným způsobem uplatnit.

– Daňové přiznání se podává celnímu úřadu místně příslušnému dle sídla diplomatické mise a konzulárního úřadu.

– Aby mohl být uplatněn nárok na vrácení daně, musí být daň zaplacená v jednom dni jednomu prodávajícímu a uvedená na jednom dokladu odpovídat principu vzájemnosti.

c) Diplomatickým misím a konzulárním úřadům (s výjimkou konzulárních úřadů vedených honorárními konzulárními úředníky) se sídlem na území České republiky, akreditovaným pro Českou republiku, ze státu, který neuplatňuje DPH, je vracena daň do výše 2 000 000 Kč za kalendářní rok. Do výše vracené daně se započítává i hodnota vybraných výrobků dovážených ze třetích zemí nebo dopravovaných z jiných členských států, které jsou osvobozeny od spotřební daně (viz komentář k § 11).

– Zdaňovacím obdobím je kalendářní měsíc, přičemž daňové přiznání se podává jednou za zdaňovací období, a to nejdříve prvním dnem po skončení zdaňovacího období a nejpozději do 31. ledna následujícího kalendářního roku. Po tomto datu již nelze nárok na vrácení daně za dané zdaňovací období žádným způsobem uplatnit.

– Daňové přiznání se podává celnímu úřadu místně příslušnému dle sídla diplomatické mise a konzulárního úřadu.

– Aby mohl být uplatněn nárok na vrácení daně, musí být zaplacená v jednom dni jednomu prodávajícímu a uvedená na jednom dokladu vyšší než 4 000 Kč. Tento limit se nevztahuje na minerální oleje pro pohon motorů nebo pro výrobu tepla.

d) Členům těchto misí a úřadů a jejich rodinným příslušníkům (v návaznosti na občanský zákoník zákon nově počínaje 1. lednem 2014 namísto pojmu „rodinný příslušník“ používá pojem „člen rodiny“. Nicméně tato úprava nepředstavuje věcnou změnu) je vracena daň do výše 100 000 Kč, resp. 50 000 Kč. Do výše vracené daně se započítává i hodnota vybraných výrobků dovážených ze třetích zemí nebo dopravovaných z jiných členských států, které jsou osvobozeny od spotřební daně (viz komentář k § 11).

– Zdaňovacím obdobím je kalendářní čtvrtletí, přičemž daňové přiznání se podává jednou za zdaňovací období, a to nejdříve prvním dnem po skončení zdaňovacího období a nejpozději do 31. ledna následujícího kalendářního roku. Po tomto datu již nelze nárok na vrácení daně za dané zdaňovací období žádným způsobem uplatnit.

– Daňové přiznání se podává celnímu úřadu místně příslušnému dle sídla diplomatické mise a konzulárního úřadu.

– Aby mohl být uplatněn nárok na vrácení daně, musí být daň zaplacená v jednom dni jednomu prodávajícímu a uvedená na jednom dokladu vyšší než 4 000 Kč. Tento limit se nevztahuje na minerální oleje pro pohon motorů nebo pro výrobu tepla.

e) Diplomatickým misím a konzulárním úřadům (s výjimkou konzulárních úřadů vedených honorárními konzulárními úředníky) se sídlem mimo území České republiky, akreditovaným pro Českou republiku, je vracena daň maximálně do částky 250 000 Kč za kalendářní rok. Do výše vracené daně se započítává i hodnota vybraných výrobků dovážených ze třetích zemí nebo dopravovaných z jiných členských států, které jsou osvobozeny od spotřební daně (viz komentář k § 11).

– Zdaňovacím obdobím je kalendářní měsíc, přičemž daňové přiznání se podává jednou za zdaňovací období, a to nejdříve prvním dnem po skončení zdaňovacího období a nejpozději do 31. ledna následujícího kalendářního roku. Po tomto datu již nelze nárok na vrácení daně za dané zdaňovací období žádným způsobem uplatnit.

– Daňové přiznání se podává celnímu úřadu, který má v územní působnosti Městskou část Praha 1.

– Aby mohl být uplatněn nárok na vrácení daně, musí být daň zaplacená v jednom dni jednomu prodávajícímu a uvedená na jednom dokladu vyšší než 4 000 Kč. Tento limit se nevztahuje na minerální oleje pro pohon motorů nebo pro výrobu tepla.

f) Členovi diplomatické mise nebo konzulárního úřadu se sídlem v České republice, který má místo pobytu mimo Českou republiku, je daň vracena maximálně do výše 10 000 Kč za kalendářní rok. Do výše vracené daně se započítává i hodnota vybraných výrobků dovážených ze třetích zemí nebo dopravovaných z jiných členských států, které jsou osvobozeny od spotřební daně (viz komentář k § 11).

– Zdaňovacím obdobím je kalendářní čtvrtletí, přičemž daňové přiznání se podává jednou za zdaňovací období, a to nejdříve prvním dnem po skončení zdaňovacího období a nejpozději do 31. ledna následujícího kalendářního roku. Po tomto datu již nelze nárok na vrácení daně za dané zdaňovací období žádným způsobem uplatnit.

– Daňové přiznání se podává správci daně vykonávajícímu působnost na území hlavního města Prahy.

– Aby mohl být uplatněn nárok na vrácení daně, musí být daň zaplacená v jednom dni jednomu prodávajícímu a uvedená na jednom dokladu vyšší než 4 000 Kč. Tento limit se nevztahuje na minerální oleje pro pohon motorů nebo pro výrobu tepla.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Zákon o spotřebních daních. Komentář.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.