Vzor citace: VÍCHA, O. Základy horního a energetického práva. Praha: Wolters Kluwer, a. s., 2015, 228 s.

Právní stav publikace je k 1. 9. 2015.

© JUDr. Ondřej Vícha, Ph.D, 2015

ISBN 978-80-7478-919-9 (brož.)

ISBN 978-80-7478-920-5 (e-pub)

Vydává Wolters Kluwer, a. s., U Nákladového nádraží 6, 130 00 Praha 3, v roce 2015 jako svou 2092. publikaci. Odpovědná redaktorka Jiřina Šišková. Jazyková korektura Lucie Maršíková. Rejstřík Ondřej Černý. Obálka Nikola Štefanová. Vydání první. Stran 228. Sazba Grafima, www.grafima.cz. Tisk Sowa Sp. z o. o., ul. Raszynska 13, 05-500 Piaseczno, Polsko.

Obsah této publikace naleznete také v systému ASPI.

E-kniha k dostání na www.wolterskluwer.cz/obchod

www.wolterskluwer.cz, e-mail: obchod@wolterskluwer.cz, tel.: 246 040 405, 246 040 400, fax: 246 040 401

Seznam zkratek

Zkratky právních předpisů: 1

atomový zákon

zákon č. 18/1997 Sb., o mírovém využívání jaderné energie a ionizujícího záření (atomový zákon)

energetický zákon

zákon č. 458/2000 Sb., o podmínkách podnikání a o výkonu státní správy v energetických odvětvích a o změně některých zákonů (energetický zákon)

horní zákon

zákon č. 44/1988 Sb., o ochraně a využití nerostného bohatství

kompetenční zákon

zákon č. 2/1969 Sb., o zřízení ministerstev a jiných ústředních orgánů státní správy České republiky, kterým se určují jednotlivé ústřední orgány a upravuje jejich působnost

obč. zák.

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

vodní zákon

zákon č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon)

zák. o geologických pracích

zákon č. 62/1988 Sb., o geologických pracích

zák. o hornické činnosti

zákon č. 61/1988 Sb., o hornické činnosti, výbušninách a o státní báňské správě

zák. o hospodaření energií

zákon č. 406/2000 Sb., o hospodaření energií

zák. o nakládání
s těžebním odpadem

zákon č. 157/2009 Sb., o nakládání s těžebním odpadem a o změně některých zákonů

zák. o nouzových
zásobách ropy

zákon č. 189/1999 Sb., o nouzových zásobách ropy, o řešení stavů ropné nouze a o změně některých souvisejících zákonů

zák. o odpadech

zákon č. 185/2001 Sb., o odpadech a o změně některých dalších zákonů

zák. o podporovaných zdrojích energie

zákon č. 165/2012 Sb., o podporovaných zdrojích energie a o změně některých zákonů

zák. o ukládání oxidu uhličitého

zákon č. 85/2012 Sb., o ukládání oxidu uhličitého do přírodních horninových struktur a o změně některých zákonů

zák. o životním prostředí

zákon č. 17/1992 Sb., o životním prostředí

Další zkratky:

ACER

Agentura pro spolupráci energetických regulačních orgánů

CCS

CERN

zachytávání a ukládání oxidu uhličitého

Evropská organizace pro jaderný výzkum

CO 2

oxid uhličitý

ČBÚ

ČGS

Český báňský úřad

Česká geologická služba

ČNR

Česká národní rada

DPH

EC

ECC

ECT

daň z přidané hodnoty

Energetické společenství

Konference Energetické charty

Dohoda k Energetické chartě

EK

ENSREG

ENTSO-E

Evropská komise

Skupina evropských dozorových orgánů pro jadernou bezpečnost

Evropská síť provozovatelů elektroenergetických přenosových soustav

ERÚ

Energetický regulační úřad

ES

ESUO

ETS

Evropské společenství

Evropské společenství uhlí a oceli

schéma emisního obchodování

EU

EUROATOM

Evropská unie

Evropské společenství pro atomovou energii

GATT

Všeobecná dohoda o clech a obchodu

IEA

IEC

Mezinárodní energetická agentura

Mezinárodní energetická charta

IET

IPEEC

IRENA

mezinárodní emisní obchodování

Mezinárodní partnerství pro spolupráci v oblasti energetické účinnosti

Mezinárodní agentura pro obnovitelnou energii

kW/MW

kilowatt, megawatt (jednotka výkonu)

kWh/MWh

kilowatthodina, megawatthodina (jednotka energie)

MMR

Ministerstvo pro místní rozvoj České republiky

MPO

MÚUE

Ministerstvo průmyslu a obchodu České republiky

minimální účinnost užití energie

MŽP

Ministerstvo životního prostředí České republiky

NAP

Národní akční plán

NEA

Agentura OECD pro jadernou energii

OECD

OPEC

Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj

Organizace zemí vyvážejících ropu

OSN

OTE

Organizace spojených národů

Operátor trhu s elektřinou

PSP ČR

Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky

SDR

SEI

SEK

zvláštní práva čerpání

Státní energetická inspekce

Státní energetická koncepce

SES

SESAE

SEU

Smlouva o založení Evropského společenství

Smlouva o založení Evropského společenství pro atomovou energii

Smlouva o Evropské unii

SFEU

Smlouva o fungování Evropské unie

SMRC

Mezinárodní úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za škody způsobené ropným znečištěním z průzkumu a těžby nerostných zdrojů z mořského podloží

SNR

SSHR

SÚJB

Slovenská národní rada

Správa státních hmotných rezerv

Státní úřad pro jadernou bezpečnost

UNESCO

Organizace OSN pro výchovu, vědu a kulturu

UNFCCC

Rámcová úmluva OSN o změně klimatu

USD

americký dolar

WHO

WEC

WENRA

Světová zdravotnická organizace

Světová energetická rada

Asociace západoevropských jaderných dozorů

WTO

Světová obchodní organizace

1 Zkratky právních předpisů reflektují jejich znění ve znění pozdějších předpisů.

Předmluva

Rozsvítit si světlo, zapnout plynový sporák, klimatizaci či kamna centrálně zásobovaná teplem považujeme v běžném každodenním životě za samozřejmost. K tomu, aby tomu tak bylo, musí proběhnout celá řada technologických procesů, správních postupů a společenských vztahů, které jsou regulovány právem jakožto univerzálním normativním systémem. Právní vztahy vznikající v oblastech hornictví a energetiky jsou předmětem zejména horního a energetického práva.

Publikace poskytuje základní přehled o horním a energetickém právu. Současně se věnuje též právu geologickému a atomovému, které lze v širším smyslu považovat za součást těchto právních oblastí.

Publikace je členěna do čtyř základních kapitol, které na sebe věcně navazují a poskytují přehled o základních pojmech, principech a institutech geologického, horního, energetického a atomového práva. Každá z kapitol pojednává zejména o vývoji, pramenech, základních právních principech, institutech a nástrojích a dále o výkonu kontroly, správním trestání a organizaci veřejné správy v uvedených právních oblastech. Kniha je doplněna podrobným seznamem související odborné literatury, soudní judikatury, mezinárodních dokumentů, právních aktů EU a užitečných internetových zdrojů vztahujících se k dané problematice. Autor ve vlastním textu jednotlivých kapitol na tyto zdroje průběžně odkazuje, což čtenářům umožní detailněji se seznámit se zkoumanou problematikou.

Publikace byla primárně zpracována ke studiu volitelného předmětu Horní a energetické právo vyučovaného na Právnické fakultě Univerzity Palackého v Olomouci. Tento studijní předmět nabízí prohloubení znalostí vybraných problematik právní úpravy tzv. technické ochrany životního prostředí a výkonu veřejné správy na těchto úsecích. Navazuje přitom na povinné předměty Správní právo a Právo životního prostředí. Publikace však může současně sloužit jako učební pomůcka také studentům ostatních vysokých a středních odborných škol, zaměřených nejen na studium práva, ale i geologie, hornictví, energetiky, ochrany životního prostředí a dalších souvisejících studijních oborů.

Publikace napomůže všem čtenářům k lepší orientaci v geologickém, horním, energetickém i atomovém právu. Je proto určena také právnickým osobám či fyzickým osobám podnikajícím v oblastech geologie, hornictví a energetiky, ale též autorizovaným osobám (např. oprávněným řešitelům geologických prací, závodním dolů a lomů, báňským projektantům či energetickým specialistům), soudním znalcům, advokátům, firemním právníkům, pracovníkům státní správy i samosprávy, vlastníkům či správcům nemovitého majetku a dalším odborníkům, kteří přicházejí s právními předpisy v uvedených oblastech do styku. Odpovědi na řadu otázek najde v knize i ostatní uživatelská veřejnost. Současně je však třeba dodat, že kniha poskytuje pouze základní informace o horním a energetickém právu a nemá ambici pojmout a analyzovat veškeré instituty a nástroje v těchto právních oblastech zakotvené.

Publikace vychází z právního stavu ke dni 1. 9. 2015.

Olomouc, srpen 2015

Hlava I

Úvod

Výčet zahraniční odborné literatury týkající se práva horního,2 energetického^3 nebo atomového,4 stejně tak jako děl pojednávajících souhrnně o těchto právních oblastech,5 je poměrně rozsáhlý. Vzhledem k tomu, že energetika (jakožto významný producent skleníkových plynů) je navázána na právní opatření přijímaná za účelem zmírnění klimatických změn (někdy označovaná jako klimatické právo), bývá v zahraniční odborné literatuře o těchto oblastech pojednáváno souhrnně.6 V české odborné literatuře však dosud podobně zpracovaná souhrnná publikace pojednávající o všech těchto souvisejících právních oblastech chyběla. Někteří autoři se dosud zabývali pouze dílčími oblastmi (např. atomovým právem^7) či jejich vybranými aspekty, jako např. jaderným odzbrojením,8 energetickou bezpečností,9 liberalizací energetických trhů,10 fungováním trhu s elektřinou,11 ochranou zahraničních investic v energetice,12 energetickou náročností budov,13 podporou obnovitelných zdrojů^14 nebo energetickou politikou EU.15

Oblasti energetiky, včetně jaderné, hornictví (nebo též těžebního průmyslu) a ve svém důsledku i geologie patří mezi strategická průmyslová odvětví, která spolu velmi úzce souvisí a jejichž právní regulace vykazuje některé společné rysy, ale i celou řadu odlišností.

Odvětví energetiky bylo vždy považováno za vysoce centralizované strategické odvětví, stabilní a v průběhu let neměnné. Specifika odvětví daná fyzikálními zákony a důležitostí elektřiny a zemního plynu v moderní společnosti se zdála být garancí stability i ve vlně liberalizace, která od osmdesátých let 20. století ovlivňuje světové hospodářství. V návaznosti na příslušné právní akty EU (tzv. liberalizační balíčky) a v souvislosti s přijetím energetického zákona v roce 2000 byla v ČR zahájena liberalizace elektroenergetiky a plynárenství, která vedla k zavedení tržního prostředí do výroby a dodávky elektřiny a zemního plynu, spolu s propojením domácího trhu s evropským trhem s těmito komoditami. Liberalizace zásadně změnila role a vazby mezi jednotlivými subjekty podílejícími se na výrobě, přenosu, distribuci a dodávce energetických komodit a dala vzniknout řadě nových právních pojmů, institutů i nástrojů. Výsledkem je mizející role státu v tomto sektoru, závislost cen energetických komodit na unijních a mezinárodních trzích a možnost podílet se na trhu s těmito komoditami ať již jako spotřebitel, či jako aktivní účastník trhu na straně výrobce, obchodníka či některé z tržních institucí. Původně jednoduché vztahy, kdy jeden subjekt zodpovídal za cestu energetické komodity od výrobce ke spotřebiteli a za její dodávku, včetně její spolehlivosti a kvality, se stala mnohem složitější. Znalost právní úpravy, regulující energetická odvětví, se stává nutností pro velké množství osob působících v energetice a současně výhodou pro mnohem širší okruh spotřebitelů, kteří mohou díky těmto znalostem ovlivnit rostoucí účty za energie.

Naopak oblast hornictví a horní právo zůstávají ve srovnání s energetickými odvětvími a energetickým právem relativně stabilní a neměnné. Příčinou je nepochybně i fakt, že EU a její právo tuto oblast až na výjimky (např. těžba ropy a zemního plynu na souši i na moři, nakládání s těžebními odpady) dosud nereguluje a jednotlivé státy, které disponují různými druhy nerostů a jejich množstvím, si ponechávají svoji vlastní právní úpravu. To souvisí i s jednou ze základních zásad mezinárodního práva, tj. zásadou svrchovanosti států nad jejich přírodními zdroji, která se promítá do horního i geologického práva. V horním a geologickém právu jednotlivých států se proto odráží historický vývoj související s vlastnictvím nerostů i se způsobem jejich dobývání na území těchto států.

Horní právo patří mezi tradiční právní obory s bohatou historií na našem území, úzce souvisí se základními tématy právní úpravy hospodaření s přírodními zdroji. Právo energetické je naopak jednou z moderních právních disciplín; reflektuje dynamický rozvoj právní úpravy hospodaření s energiemi včetně různých podpor vybraných druhů energií. V právním systému jde o soustavu pravidel práva veřejného s mnoha soukromoprávními přesahy (např. vlastnictví, náhrada škody, regulace podnikání). Národní právní úpravy v této oblasti, zejména pokud jde o právo energetické, popř. atomové, jsou přitom pod intenzivním vlivem mezinárodního práva i práva EU.

Osvětlení, vytápění, doprava, průmyslová výroba jsou příkladem služeb, bez kterých si nelze představit každodenní život a které jsou nezbytné pro život občanů i bezproblémový provoz podnikatelských subjektů, nemohou fungovat bez dodávek energie. Fosilní zdroje energie (ropa, zemní plyn, uhlí) však nejsou nevyčerpatelné. Je třeba s nimi dobře hospodařit a zároveň se snažit nacházet nové energetické zdroje. Energetická spotřeba v Evropě neustále roste, narůstá i dovoz energie ze zahraničí. Členské státy EU si dobře uvědomují, že je v jejich zájmu jednat v této strategicky velmi významné oblasti společně. Z tohoto důvodu stanoví právo EU společná pravidla, aby členské státy EU mohly postupovat stejným směrem a zajistily dostupnost dostatečného množství energie za příznivou cenu při co nejnižší zátěži pro životní prostředí.

Právní regulace v oblastech horního a energetického práva vychází z ústavního pořádku, v podmínkách ČR tedy zejména z Ústavy ČR a Listiny základních práv a svobod. Společným východiskem pro tyto právní oblasti je čl. 7 Ústavy ČR, podle něhož má stát dbát o šetrné využívání přírodních zdrojů a ochranu přírodního bohatství. Ústavním základem pro ochranu životního prostředí, včetně zdrojů nerostných surovin, je čl. 35 Listiny základních práv a svobod. Podle tohoto ustanovení má každý právo na příznivé životní prostředí a na včasné a úplné informace o stavu životního prostředí a přírodních zdrojů, a to včetně zdrojů nerostných surovin. Při výkonu svých práv nikdo nesmí ohrožovat ani poškozovat životní prostředí, přírodní zdroje, druhové bohatství přírody a kulturní památky nad míru stanovenou zákonem.

2 Např. BASTIDA, E., WÄLDE, T., WARDEN-FERNÁNDEZ J. (eds.) International and Comparative Mineral Law and Policy. Trends and Prospects. The Hague: Kluwer Law International, 2005, TIESS, G. Legal Basics of Mineral Policy in Europe. Wien: Springer Verlag, 2011 nebo TIESS, G. Legal Basics of Mineral Policy in Europe. An overview of 40 countries. Wien: Springler Verlag, 2011.

3 Např. CAMERON, P. Competition in Energy Markets: Law and Regulation in the European Union. New York City: Oxford University Press, 2007, ROGGENKAMP, M. M., REDGWELL, C., DEL GUAYO, I., RONNE, A. (eds.) Energy Law in Europe. National, EU and International Regulation. Second Edition. Oxford: Oxford University Press, 2007, BOSSELMAN, F., EISEN, J. B., ROSSI, J., SPENCE, D. B., WEAVER, J. Energy, Economics and the Environment. New York: Thomson Reuters / Foundation Press, 2010, JOHNSON, A., BLOCK, G. EU Energy Law. Oxford: Oxford University Press, 2012 nebo ZILLMAN, D. N., McHARG, A., BRADBROOK, A., BARRERA-HERNANDEZ, L. (eds.) The Law of Energy Underground. Understanding New Developments in Subsurface Production, Transmission, and Storage. Oxford: Oxford University Press, 2014.

4 Např. STOIBER, C., BAER, A., PELZER, N., TONHAUSER, W. Handbook on Nuclear Law. Vienna: International Atomic Energy Agency, 2003 nebo TROMANS, S. Nuclear Law: The Law Applying to Nuclear Installations and Radioactive Substances in its Historic Context. Oxford: Hart Publishing, 2010.

5 Např. HEPBURN, S. Mining and Energy Law . Cambridge: Cambridge University Press, 2015.

6 Např. ZILLMAN, D. N. et al. Beyond the Carbon Economy: Energy Law in Transition. Oxford: Oxford University Press, 2008, BUCHAN, D. Energy and Climate Change: Europe at the Crossroads. Oxford: Oxford Institute for Energy Studies, 2009 nebo MASSAI, L. European Climate and Clean Energy Law and Policy. London, New York: Earthscan, 2012.

7 Např. HANDRLICA, J. Jaderné právo. 1. vyd. Praha: Auditorium, 2012 nebo HANDRLICA, J. Evropské společenství pro atomovou energii (Euroatom). Právní řád pro jadernou Evropu. Praha: Univerzita Karlova, Právnická fakulta, 2012.

8 Např. TŮMA, M. Mírové využívání jaderné energie, nešíření jaderných zbraní a jaderné odzbrojení. Praha: Ústav mezinárodních vztahů, 2009, TŮMA, M. Jaderné odzbrojení. Utopie, nebo projev politického realismu? Praha: Ústav mezinárodních vztahů, 2011 nebo TŮMA, M. Jak dál v jaderném nešíření a odzbrojování? Praha: Ústav mezinárodních vztahů, 2014.

9 Např. CABADOVÁ WAISOVÁ, Š. a kol. Evropská energetická bezpečnost. 1. vyd. Praha: Aleš Čeněk, 2008, BINHACK, P., TICHÝ, L. (eds.) Energetická bezpečnost ČR a budoucnost energetické politiky EU. Praha: Ústav mezinárodních vztahů, 2011 nebo Energetická bezpečnost a mezinárodní politika. Praha: Professional Publishing, 2011.

10 Např. BRABCOVÁ, L. Vlastnický unbundling jako nástroj liberalizace evropských energetických trhů. 1. vyd. Ostrava: KEY Publishing, 2009.

11 Např. CHEMIŠINEC, I. a kol. Obchod s elektřinou. 1. vyd. Příbram: CONTE, 2010 nebo Kolektiv autorů. Trh s elektřinou. Úvod do liberalizované energetiky. Praha: Asociace energetických manažerů (AEM), 2011.

12 Např. BĚLOHLÁVEK, A. Ochrana přímých zahraničních investic v energetice. 1. vyd. Praha: C. H. Beck, 2011.

13 Např. KABELE, K., URBAN, M., ADAMOVSKÝ, D., KABRHEL, M. Energetická náročnost budov v souvislosti s platnou legislativou ČR. 1. vyd., Praha: ABF – nakladatelství ARCH, 2008 nebo BERNARDINOVÁ, A., MAREŠ, M. Zpracování průkazu energetické náročnosti budovy – Praktická příručka pro všechny majitele rodinných a bytových domů, bytů a pro realitní kanceláře. 1. vydání. Praha: Linde, 2013.

14 Např. DOUCHA, P. a kol. Obnovitelné zdroje energie – Povolovací proces. Praha: Ministerstvo životního prostředí, 2009. KLOZ, M., MOTLÍK, J., PETRŽÍLEK, P., TUŽINSKÝ, M. Využívání obnovitelných zdrojů energie. Právní předpisy s komentářem. 1. vyd. Praha: Linde, 2007 nebo MUSIL, P. Globální energetický problém a hospodářská problematika. Se zaměřením na obnovitelné zdroje. 1. vyd. Praha: C. H. Beck, 2009.

15 Např. ČERNOCH, F., ZAPLETALOVÁ, V. Energetická politika Evropské unie. 2. aktualizované vydání. Brno: Masarykova univerzita, 2014 nebo MIŠÍK, M. Energetická politika v rozšířenej Európskej únii. Roly a preferencie Českej republiky, Poľska a Slovenska. 1. vyd.. Praha: Ústav mezinárodních vztahů, 2013.

Hlava II

Geologické právo

§ 1 Úvod do geologického práva

Geologie je věda o Zemi, která zkoumá její složení, stavbu a historický vývoj. Rovněž se zabývá pochody, které probíhají uvnitř planety i na jejím povrchu.

Geologické právo je poměrně úzkým odvětvím práva, které je tvořeno souborem právních předpisů upravujících podmínky projektování, provádění a vyhodnocování geologických prací (např. ložiskových, hydrogeologických, sanačních, environmentálních nebo inženýrsko-geologických). Do této oblasti patří též právní normy upravující podmínky pro vyhledávání a průzkumu ložisek nerostných zdrojů. Souhrn právních norem upravujících provádění těchto tzv. ložiskových geologických prací tvoří tzv. kutací právo, které bylo již od středověku součástí horního práva (blíže viz hlava III). K postupnému vyčlenění relativně samostatného oboru geologického práva došlo v průběhu druhé poloviny 20. století v souvislosti s vytvořením samostatné organizace státní geologické služby, za jeho dovršení lze považovat přijetí zákona č. 62/1988 Sb., o geologických pracích.

V geologickém právu se na veřejné správě na úseku geologie podílí vedle věcně příslušného Ministerstva životního prostředí též Česká geologická služba, která je pověřena výkonem tzv. státní geologické služby, a částečně též krajské úřady v rámci přenesené působnosti. Správa geologie dále vyžaduje součinnost a spolupráci s dalšími odvětvími veřejné správy (správa hornictví, správa životního prostředí, správa územního plánování a stavebního řádu, správa zaměstnanosti nebo správa zdravotnictví).

§ 2 Vývoj geologického práva

První právní úprava regulující podmínky vyhledávání a průzkumu ložisek nerostů na území dnešní ČR pochází ze 13. století. Tzv. jihlavské horní právo (Iura montium et montanorum)16 a zejména tzv. kutnohorské horní právo (Ius regale montanorum)17 se stalo základem psaného horního a kutacího práva, které se rozšiřovalo i do okolních zemí. Kutání (vyhledávání užitkových nerostů) bylo podle jihlavského i kutnohorského práva svobodné a nevyžadovalo žádné licence ze strany horních úřadů ani povolení vlastníka pozemku.

Prameny středověkého horního práva byly nahrazeny teprve v roce 1854, kdy byl přijat pro celou rakousko-uherskou monarchii tzv. obecný horní zákon, vyhlášený císařským a královským patentem pod č. 146/1854 ř. z.

Po vzniku samostatného Československa bylo přijato několik právních předpisů doplňujících obecný horní zákon, které stanovovaly též podmínky pro vyhledávání a průzkum nerostů.18 Teprve v roce 1957 došlo k přijetí zákona č. 41/1957 Sb., o využití nerostného bohatství (horní zákon), na základě kterého byly zrušeny všechny dosavadní předpisy a obyčejové právo platné v této oblasti pozbylo platnosti. Vyhledávání a průzkum ložisek nerostů bylo na základě tohoto zákona plánováno, organizováno a prováděno státem prostřednictvím organizací státního socialistického sektoru, které tyto práce prováděly podle státního plánu geologicko-průzkumných prací.

Na úseku geologie došlo nejdříve ke zřízení samostatné ústřední vědecké instituce, kterou byl Ústřední ústav geologický se sídlem v Praze (dnešní Česká geologická služba). Ústřední ústav geologický byl formálně zřízen vládním nařízením č. 80/1950 Sb.19 jako ústřední výzkumný ústav pro obor geologie a příbuzných věd, který byl právním nástupcem Státního geologického ústavu (zřízeného v roce 1919 v Praze při Ministerstvu veřejných prací), resp. c.k. říšského geologického ústavu (založeného v roce 1849 ve Vídni). V roce 1952 byl při Ústředním ústavu geologickém zřízen tzv. Geologický fond jako archiv, v němž bude „soustředěn přehled a výsledky všech geologických výzkumů prováděných ministerstvy, podniky, závody a jinými institucemi, jakož i veškerá literatura z oboru geologie v Československu vydaná (včetně map)“.20 Vyhláškou Státního úřadu plánovacího č. 298/1952 Ú. l., o zasílání dokladů Geologickému fondu, bylo zabezpečeno, aby „všechny instituce, provádějící výzkumné a průzkumné práce v oboru věd geologických, zasílaly Geologickému fondu potřebné doklady, a to plán prací, jejich výsledky s potřebným dokumentačním materiálem a na vyžádání hmotné doklady (vzorky), případně přehledy o těžbě“. Účelem Geologického fondu bylo podle této vyhlášky „zajištění správné organizace geologických výzkumných a průzkumných prací a jejich cílevědomého zaměření na řešení praktických úkolů podle potřeb národního hospodářství“.

Vládním nařízením č. 58/1953 Sb., o vládním výboru pro geologii a Ústředním ústavu geologickém, došlo ke zřízení tzv. vládního výboru pro geologii za tím účelem, aby „bylo zajištěno jednotné plánování, koordinace řízení a jednotná kontrola geologických prací na celém státním území“. Dále vláda tímto nařízením vyčlenila Ústřední ústav geologický z rámce Československé akademie věd, do něhož přechodně patřil, a podřídila jej přímo předsedovi vlády s tím, že ředitele a jeho náměstka jmenovala a odvolávala vláda. Vládním nařízením č. 11/1958 Sb., o organizaci státní geologické služby, byl zrušen vládní výbor pro geologii a současně byl zřízen Ústřední geologický úřad. Ústřední geologický úřad měl postavení ústředního orgánu státní správy pro obor provádění geologického výzkumu a průzkumu na celém státním území a objektivního orgánu vlády v otázkách ochrany přírodního nerostného bohatství státu a evidence zásob ložisek nerostů. Změnu v postavení Ústředního geologického úřadu přineslo federativní uspořádání státu. Místo Ústředního geologického úřadu byly zřízeny jako ústřední orgány republik Český geologický úřad (zákonem ČNR č. 2/1969 Sb.) a Slovenský geologický úřad (zákonem SNR č. 207/1968 Sb.), které se při své činnosti až do roku 1988 řídily především vládním nařízením č. 11/1958 Sb.

V roce 1988 došlo k přijetí základních zákonů pro oblast geologie a hornictví (zákon o geologických pracích, horní zákon, zákon o hornické činnosti), které po dílčích změnách platí dodnes.

§ 3 Prameny geologického práva

A. Mezinárodní prameny geologického práva

Přijímání pramenů geologického práva patří až na výjimky do výlučné pravomoci jednotlivých států, na jejichž státním území se nachází ložiska nerosných zdrojů (zásada svrchovanosti států nad jejich přírodními zdroji^21). Prameny mezinárodního práva se tedy na tuto oblast vztahují pouze okrajově. Za mezinárodní pramen geologického práva lze považovat zejména mnohostranné mezinárodní smlouvy týkající se ochrany světového přírodního (geologického) dědictví, mezinárodní smlouvy regulující vyhledávání a průzkum nerostných zdrojů v tzv. mezinárodních prostorech (blíže srovnej hlavu III) či dvoustranné mezinárodní smlouvy, jichž je ČR smluvní stranou. Mezi ty patří zejména dvoustranné mezinárodní smlouvy o geologickém průzkumu na území cizích států,22 o provádění geologických prací v oblasti společných státních hranic^23 nebo o podpoře a vzájemné ochraně investic souvisejících s podnikáním v oblasti geologie.

Z hlediska mezinárodního práva lze zmínit zejména mezinárodní smlouvy přijaté v rámci Organizace OSN pro výchovu, vědu a kulturu (UNESCO). Jedná se zejména o Úmluvu UNESCO o ochraně světového kulturního dědictví (Paříž, 1972),24 která se týká rovněž geologického dědictví. Za „přírodní dědictví“ jsou pro účely této smlouvy považovány přírodní jevy tvořené fyzickými a biologickými útvary nebo skupinami takovýchto útvarů, jež mají z estetického či vědeckého hlediska výjimečnou světovou hodnotu; geologické a fyziografické útvary a přesně vymezené oblasti, které tvoří místo přirozeného výskytu ohrožených druhů zvířat a rostlin výjimečné světové hodnoty z hlediska vědy či péče o zachování přírody; jakož i přírodní lokality či přesně vymezené přírodní oblasti světové hodnoty z hlediska vědy, péče o zachování přírody nebo přírodní krásy. Na základě této mezinárodní smlouvy byl vytvořen Seznam světového dědictví,25 Seznam světového dědictví v nebezpečí a Fond světového dědictví. Podle této smlouvy lze lokalitám zahrnutým na uvedené seznamy poskytnout mezinárodní pomoc v různých formách a rovněž probíhá sledování stavu péče o památky zapsané na Seznam světového dědictví (tzv. monitoring světového dědictví). Dále lze zmínit Úmluvu o opatřeních k zákazu a zabránění nedovoleného dovozu, vývozu a převodu vlastnictví kulturních statků (Paříž, 1970),26 která za kulturní statky považuje mimo jiné kolekce a vzácné vzorky mineralogie a objekty zájmu paleontologie.

Na mezinárodní úrovni však dosud nebyla přijata žádná mezinárodní smlouva, která by se zabývala výlučně ochranou geologického dědictví a která by stanovila obecné podmínky ochrany a správy geologického dědictví. K mezinárodním dokumentům soft law povahy, které se týkají ochrany a správy geologického dědictví patří zejména Úmluva o vyt voření sítě evropských geoparků , tzv. Charta evropských geoparků (Lesbos, 2000) nebo Pekingská deklarace o ochraně světového geologického dědictví (Peking, 2004). Na jejich základě funguje síť evropských geoparků; síť světových geoparků byla zřízena pod patronací mezinárodní organizace UNESCO. 27 Charta evropských geoparků definuje geologický park (geopark) jako „ území s geologickým dědictvím evropského významu, se strategií udržitelného rozvoje a se silnou řídící strukturou, které je podpořeno evropským programem financování, aby se napomohlo jeho dalšímu rozvoji“. 28

Dalším pramenem mezinárodního práva v oblasti geologie je Úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za škody způsobené ropným znečištěním z průzkumu a těžby nerostných zdrojů z mořského podloží (Convention on Civil Liability for Oil Pollution Damage from Exploration for and Exploitation of Seabed Mineral Resources – SMRC), která byla sjednána v Londýně v roce 1977 mezi státy nacházejícími se v oblasti Severního moře.29 Tato mezinárodní smlouva zakládá objektivní odpovědnost provozovatele zařízení (průzkumných či těžebních vrtů nebo zařízení na ukládání ropy) za jakékoli škody způsobené znečištěním vyplývajícím z úniku nebo vytékání ropy z těchto zařízení, včetně nákladů na preventivní opatření a dalších ztrát nebo škod způsobených preventivními opatřeními mimo zařízení.30 Úmluva SMRC se vztahuje výlučně na škody způsobené znečištěním pocházejícím z nehody, ke které došlo za hranicí pobřežních vod, na zařízení pod jurisdikcí tzv. řídícího státu a dále na škody způsobené na území smluvního státu (včetně vnitřních vod a regionálních moří) nebo v oblastech, na kterých smluvní stát vykonává v souladu s mezinárodním právem suverénní práva nad přírodními zdroji, a na preventivní opatření přijatá k předcházení nebo snížení takových škod.31 Úmluva SMRC dále upravuje omezení odpovědnosti (30 milionů SDR do pěti let od otevření úmluvy k podpisu, resp. 40 milionů SDR po uplynutí pěti let),32 povinnost vytvořit fond (např. uložení finančních prostředků na bankovní účet nebo sjednání bankovní záruky),33 zřízení výboru a jeho pravomoc přijímat doporučení smluvním stranám^34 nebo promlčecí lhůty pro uplatnění nároku na náhradu škody před soudy smluvních stran a jejich jurisdikci.35

B. Unijní prameny geologického práva

Právo EU upravuje z oblasti geologie pouze podmínky pro vyhledávání a průzkum ložisek uhlovodíků (ropy a zemního plynu), nakládání s odpadem vznikajícím při vyhledávání a průzkumu ložisek nerostných zdrojů nebo geologické ukládání oxidu uhličitého.

Účelemsměrnice Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994o podmínkách udělování a využívání povolení k vyhledávání, průzkumu a dobývání uhlovodíků^36je zajištění nediskriminačního přístupu k činnostem souvisejícím s vyhledáváním, průzkumem a těžbou ložisek ropy a zemního plynu na území členských států EU.Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/21/ES ze dne 15. března 2006o nakládání s odpady z těžebního průmyslua o změně směrnice 2004/35/ES^37stanoví opatření pro předcházení nebo co nejvyšší omezení nepříznivých vlivů na životní prostředí (vodu, ovzduší, půdu, rostliny, živočichy a krajinu) a lidské zdraví, způsobovaných při nakládání s odpadem, vznikajícím při vyhledávání a průzkumu ložisek nerostných zdrojů.Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/31/ES ze dne 23. dubna 2009o geologickém ukládání oxidu uhličitéhoa o změně směrnice Rady 85/337/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES, 2001/80/ES, 2004/35/ES, 2006/12/ES a 2008/1/ES a nařízení (ES) č. 1013/2006^38stanoví podmínky pro zachytávání, přepravu a ukládání oxidu uhličitého do přírodních horninových prostor(Carbon Capture and Storage – CCS); za tím účelem stanoví též podmínky pro vyhledávání a průzkum vhodných úložišť oxiduuhličitého. V roce 2014 přijala Evropská komisedoporučení 2014/70/EU ze dne 22. ledna 2014o minimálních zásadách pro průzkum a těžbu uhlovodíků (jako je plyn z břidlic) s použitím vysokoobjemového hydraulického štěpení,39které stanoví minimální zásady potřebné k podpoře členských států EU, jenž hodlají provádět průzkum a těžbu uhlovodíků s použitím vysokoobjemového hydraulického štěpení (tedy tzv. břidličných plynů), ale současně i k zajištění ochrany veřejného zdraví, klimatu a životního prostředí, efektivního využívání zdrojů a informování veřejnosti.

C. Zákony a prováděcí předpisy ČR v geologickém právu

Základním právním předpisem tvořícím vnitrostátní geologické právo v ČR je zákon č. 62/1988 Sb., o geologických pracích, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „zák. o geologických pracích“), který upravuje podmínky pro projektování, provádění a vyhodnocování geologických prací, jejich kontrolu a správní delikty na úseku geologie.40 K tomuto zákonu bylo Ministerstvem životního prostředí přijato několik prováděcích předpisů:

– vyhláška č. 206/2001 Sb., o osvědčení odborné způsobilosti projektovat, provádět a vyhodnocovat geologické práce,

– vyhláška č. 282/2001 Sb., o evidenci geologických prací,

– vyhláška č. 368/2004 Sb., o geologické dokumentaci,

– vyhláška č. 369/2004 Sb., o projektování, provádění a vyhodnocování geologických prací, oznamování rizikových geofaktorů a o postupu při výpočtu zásob výhradních ložisek.

Mezi další zákony, které souvisí s oblastí geologie, patří zejména zákon č. 44/1988 Sb., o ochraně a využití nerostného bohatství (horní zákon), ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 61/1988 Sb., o hornické činnosti, výbušninách a o státní báňské správě, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 157/2009 Sb., o nakládání s těžebním odpadem a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů, nebo zákon č. 85/2012 Sb., o ukládání oxidu uhličitého do přírodních horninových struktur a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů, a jejich prováděcí právní předpisy týkající se provádění ložiskových geologických prací. Horní zákon stanoví kromě základních pojmů použitelných i v oblasti geologie (nerosty, ložisko nerostů, nerostné bohatství, výhradní ložisko) zásady ochrany a hospodárného využívání nerostného bohatství, mimo jiné též při vyhledávání a průzkumu ložisek nerostů, jakož i zásady bezpečnosti provozu a ochrany životního prostředí při těchto činnostech. Horní zákon navazuje na geologický zákon, když stanoví povinnosti související s ukončením vyhledávání a průzkumu a prováděním následného dobývání ložiska nerostu. Zákon o hornické činnosti stanoví podmínky provádění hornické činnosti (např. vyhledávání a průzkum výhradních ložisek) a činnosti prováděné hornickým způsobem (např. vyhledávání a průzkum ložisek nevyhrazených nerostů), bezpečnosti provozu a ochrany pracovního prostředí nebo organizaci a působnost orgánů státní báňské správy.41 Zákon o nakládání s těžebním odpadem stanoví podmínky pro nakládání s odpadem vznikajícím mimo jiné při ložiskovém průzkumu (při provádění ložiskových geologických prací).

§ 4 Základní pojmy a instituty geologického práva

A. Geologické práce

Základním pojmem používaným v geologickém právu, který je definovaný zákonem o geologických pracích, je pojem „geologické práce“. Geologickými pracemi se rozumí geologický výzkum a geologický průzkum na území ČR, který zahrnuje a) zkoumání, hodnocení, dokumentování a zobrazování vývoje a složení geologické stavby území a jejích zákonitostí, b) vyhledávání a průzkum ložisek nerostů, ověřování jejich zásob a zpracovávání geologických podkladů pro jejich využívání a ochranu, c) vyhledávání a průzkum zdrojů podzemních vod včetně přírodních vod léčivých, stolních minerálních a termálních, ověřování jejich využitelných zásob, zkoumání negativních vlivů na jejich jakost a množství, jakož i zpracovávání geologických podkladů pro jejich využívání a ochranu, d) zjišťování a ověřování inženýrskogeologických a hydrogeologických poměrů území, zejména pro účely územního plánování, dokumentace a provádění staveb včetně stabilizace sesuvných území, e) zjišťování a ověřování geologických podmínek pro zřizování, provoz a likvidaci zařízení k uskladňování plynů, kapalin a odpadů v horninovém prostředí a podzemních prostorech, pro průmyslové využívání tepelné energie zemské kůry a pro zajišťování a likvidaci starých důlních děl, f) zjišťování a hodnocení geologických činitelů ovlivňujících životní prostředí, g) zjišťování a odstraňování antropogenního znečištění v horninovém prostředí, a h) zjišťování a ověřování geologických a hydrogeologických podmínek pro zřizování, provoz a likvidaci zařízení pro ukládání oxidu uhličitého do přírodních horninových struktur.42

Geologický výzkum zahrnuje soubor prací, jimiž se zkoumá vznik a působení geologických procesů, zkoumá, hodnotí a dokumentuje geologická stavba území, její prvky a zákonitosti. Geologický výzkum se na další etapy nečlení. Geologický průzkum zahrnuje účelově zaměřené geologické práce, jimiž se zkoumá území v podrobnostech přesahujících geologický výzkum. Geologický průzkum se podle účelu prací člení na ložiskový, průzkum pro zvláštní zásahy do zemské kůry, hydrogeologický, inženýrskogeologický a průzkum geologických činitelů ovlivňujících životní prostředí.

V pochybnostech, zda některá činnost je geologickou prací, případně zda jde o geologický výzkum nebo geologický průzkum a kterou jeho etapu, rozhoduje MŽP.

B. Odpovědný řešitel geologických prací

Zákon o geologických pracích vyžaduje, aby geologické práce (resp. jejich převážná většina) byly prováděny prostřednictvím tzv. odpovědného řešitele geologických prací. Geologické práce, které jsou prováděné v rámci podnikatelské činnosti, se zásahem do pozemku nebo pokud jejich výsledky slouží k plnění práv a povinností orgánů veřejné správy, jsou oprávněny projektovat, provádět a vyhodnocovat pouze ty fyzické nebo právnické osoby, u nichž tyto práce řídí a za jejich výkon odpovídá fyzická osoba s osvědčením odborné způsobilosti geologické práce projektovat, provádět a vyhodnocovat.43

O odborné způsobilosti odpovědného řešitele geologických prací rozhoduje MŽP. Mezi základní podmínky odborné způsobilosti na úseku geologie patří vysokoškolské vzdělání geologického směru, odborná praxe v oboru geologie, odborná úroveň dosavadních prací, složení zkoušky ze znalosti potřebných právních předpisů a bezúhonnost.44 Bližší podrobnosti vydávání osvědčení odborné způsobilosti stanoví vyhláška č. 206/2001 Sb., o osvědčení odborné způsobilosti projektovat, provádět a vyhodnocovat geologické práce.

Rozhodnutí, kterým se vydává osvědčení o odborné způsobilosti odpovědného řešitele geologických prací, se vydává na dobu neurčitou. MŽP může rozhodnutí o odborné způsobilosti zrušit tomu, kdo závažným způsobem nebo opakovaně porušil ustanovení tohoto zákona nebo předpisy vydané na jeho základě.45 Odpovědný řešitel geologických prací opatřuje projekty, dílčí a závěrečné zprávy geologických prací vlastnoručním podpisem a otiskem kulatého razítka, které obsahuje malý státní znak ČR, jméno odpovědného řešitele geologických prací, vyznačený obor nebo specializaci a pořadové číslo, pod kterým mu bylo osvědčení odborné způsobilosti vydáno.46

C. Průzkumné území pro ložiskový průzkum

Vyhledávání a průzkum ložisek vyhrazených nerostů a průzkum výhradních ložisek nevyhrazených nerostů je možné provádět pouze na průzkumném území, které je stanoveno právnické nebo fyzické osobě, která má oprávnění k hornické činnosti (tzv. zadavateli).47 Průzkumné území se stanoví za účelem vyhledávání a průzkumu výhradního ložiska.48 Vyhledávání a průzkum ložisek nevyhrazených nerostů lze provádět bez stanoveného průzkumného území, a to pouze na základě dohody s vlastníkem pozemku.49 Na výhradní ložisko může být stanoveno jenom jedno průzkumné území.50

Na průzkumném území má zadavatel výhradní právo na vyhledávání a průzkum výhradního ložiska v souladu se stanovením průzkumného území.51

Správní řízení o stanovení průzkumného území se zahajuje na základě žádosti, o které rozhoduje MŽP; zákon o geologických pracích stanoví náležitosti takové žádosti. Účastníky řízení o stanovení průzkumného území jsou žadatel, obec, na jejímž území je návrh průzkumného území nebo jeho část situována, popřípadě osoba, které zvláštní zákon postavení účastníka řízení přiznává (tj. spolek, jehož hlavním posláním je podle stanov ochrana přírody a krajiny^52). Na vydání rozhodnutí o stanovení průzkumného území není právní nárok. Zákon o geologických pracích stanoví v § 4a odst. 6 demonstrativní výčet případů, kdy MŽP žádost o stanovení průzkumného území zamítne, a to např. pro rozpor se státní surovinovou politikou, státní politikou životního prostředí nebo pokud další veřejný zájem převýší zájem na dalším průzkumu a následném využití výhradního ložiska.53

Zákon o geologických pracích dále upravuje ekonomický nástroj pro účely provádění ložiskového průzkumu na stanoveném průzkumném území. Organizace, které bylo vydáno rozhodnutí o stanovení průzkumného území, je povinna platit poplatek za oprávnění provádět ložiskový průzkum, který činí 2 000 Kč za km^2 průzkumného území v prvním roce a každý další rok se zvyšuje o 1 000 Kč za každý km^2. Poplatek je příjmem obce, na jejímž území se stanovené průzkumné území nachází.54

Jakákoli fyzická nebo právnická osoba, která zjistí přírodní nahromadění nerostu mimo stanovené průzkumné území, má povinnost bezodkladně tuto skutečnost oznámit MŽP a MPO.55

D. Projektování geologických prací

Projektování geologických prací je prvotní fází geologických prací, spočívající ve vypracování projektu geologických prací, který je základním dokumentem, podle kterého se geologické práce následně provádějí. Tento dokument vyjadřuje zejména sledovaný cíl geologických prací a určuje metodický a technický postup jejich odborného, racionálního a bezpečného provádění.56 Při projektování geologických prací se vychází ze zhodnocení výsledků a poznatků získaných dřívějšími geologickými pracemi. Zpracovatel projektu je povinen zjišťovat, zda se geologické práce nedotýkají zájmů chráněných zvláštními předpisy (např. právními předpisy z oblasti ochrany životního prostředí).57

Postup při projektování geologických prací je blíže upraven v § 4 vyhlášky MŽP č. 369/2004 Sb., o projektování, provádění a vyhodnocování geologických prací, oznamování rizikových geofaktorů a o postupu při výpočtu zásob výhradních ložisek. Projektování geologických prací řídí a za jejich výkon odpovídá fyzická osoba s osvědčením odborné způsobilosti geologické práce projektovat, provádět a vyhodnocovat (tzv. odpovědný řešitel geologických prací). Odpovědný řešitel geologických prací opatřuje projekt geologických prací vlastnoručním podpisem a otiskem kulatého razítka, které obsahuje malý státní znak ČR, jméno odpovědného řešitele, vyznačený obor nebo specializaci a pořadové číslo, pod kterým bylo osvědčení odborné způsobilosti vydáno.

Organizace projektující geologické práce má povinnost zaslat projekt geologických prací a jeho změny obsahující strojní vrtné práce hlubší než 30 m nebo strojní vrtné práce, jejichž celková délka přesahuje 100 m, krajskému úřadu, v jehož správním obvodu mají být práce spojené se zásahem do pozemku prováděny, a to nejméně 30 dní před zahájením prací spojených se zásahem do pozemku. Krajský úřad se k projektu do 30 dnů vyjádří z hlediska zájmů chráněných zvláštními předpisy. V odůvodněných případech může zadavateli uložit opatření expertního posouzení Českou geologickou službou, biologického hodnocení nebo jiného odborného posouzení či podkladu.58

E. Evidence geologických prací

Organizace má dále povinnost geologické práce před zahájením jejich realizace evidovat u České geologické služby. Evidence geologických prací je součástí projektování geologických prací a jako taková slouží k zajištění přehledu o geologických pracích a organizacích, které je provádějí.59

Organizace provádějící geologické práce je povinna zpracovat podklady k evidenci a odevzdat je do 30 dnů před jejich zahájením ČGS, která projekt zaeviduje a vydá o tom organizaci potvrzení. Evidenci nepodléhají geologické práce prováděné organizacemi při těžebním průzkumu. Jestliže se evidované geologické práce neuskuteční nebo se jejich zaměření, popřípadě rozsah podstatným způsobem v průběhu provádění prací změní, je organizace, která podala žádost o jejich evidenci, povinna oznámit tuto skutečnost ČGS do třiceti dnů od rozhodnutí o změně prací nebo o jejich neuskutečnění. Rozsah evidovaných údajů a postup při evidenci geologických prací upravuje vyhláška č. 282/2001 Sb., o evidenci geologických prací.

F. Provádění geologických prací

Provádění geologických prací je procesní fází, která navazuje na projektování geologických prací a spočívá ve vlastní realizaci geologických prací. Provádění geologických prací může být spojeno se zásahy do pozemku (např. realizace geologických vrtů), podle schváleného projektu geologických prací.

Organizace je povinna provádět geologické práce odborně, racionálně a bezpečně v souladu s projektem geologických prací.60 V průběhu provádění geologických prací je dále organizace povinna geologické práce řádně a včas dokumentovat a vést, doplňovat a uchovávat o tom písemné, grafické a hmotné doklady (tj. geologickou dokumentaci). Přitom má dbát na to, aby s postupem geologických prací byly určeny a zaznamenány všechny geologické skutečnosti a podle nich se usměrňovalo další provádění geologických prací.61

Při záměru provádět geologické práce spojené se zásahem do pozemku je organizace povinna před vstupem na cizí pozemek sjednat s vlastníkem, popř. nájemcem tohoto pozemku, písemnou dohodu o provádění geologických prací, zřizování pracovišť, přístupových cest, přívodu vody a energie, jakož i provádění nezbytných úprav půdy a odstraňování porostů, popřípadě zřizování staveb. Nedojde-li k dohodě, rozhodne příslušný krajský úřad o omezení vlastnických práv vlastníka nebo nájemce nemovitosti uložením povinnosti strpět provedení geologických prací.62

Provádění geologických prací řídí a za jeho výkon odpovídá fyzická osoba s osvědčením odborné způsobilosti geologické práce projektovat, provádět a vyhodnocovat (tzv. odpovědný řešitel geologických prací). Podrobnosti provádění geologických prací stanoví vyhláška č. 369/2004 Sb., o projektování, provádění a vyhodnocování geologických prací, oznamování rizikových geofaktorů a o postupu při výpočtu zásob výhradních ložisek.

G. Vyhodnocování geologických prací

Závěrečnou fázi realizace geologických prací představuje vyhodnocování geologických prací. Provedené geologické práce organizace vyhodnocuje. Vyhodnocení všech geologických prací obsahuje zejména jejich přehled a výsledky z hlediska cíle sledovaného projektu, nové geologické poznatky včetně těch, které přímo nesouvisí s cílem projektu, především ložiska nerostů a zdroje podzemních vod.63 Výsledky provedených geologických prací se vyhodnocují v tzv. závěrečné zprávě, která dokumentuje průběh a výsledky geologických prací ve vztahu k jejich cíli, s přihlédnutím k záměru, pro který byly geologické práce prováděny. Závěrečná zpráva ložiskových geologických prací obsahuje tzv. výpočet zásob.

Vyhodnocování geologických prací řídí a za jeho výkon odpovídá fyzická osoba s osvědčením odborné způsobilosti geologické práce projektovat, provádět a vyhodnocovat (tzv. odpovědný řešitel geologických prací). Odpovědný řešitel geologických prací opatřuje dílčí a závěrečné zprávy geologických prací vlastnoručním podpisem a otiskem kulatého razítka, které obsahuje malý státní znak ČR, jméno odpovědného řešitele, vyznačený obor nebo specializaci a pořadové číslo, pod kterým bylo osvědčení odborné způsobilosti vydáno. Náležitosti a obsah vyhodnocování geologických prací a lhůty vyhodnocování takových prací upravuje vyhláška č. 369/2004 Sb., o projektování, provádění a vyhodnocování geologických prací, oznamování rizikových geofaktorů a o postupu při výpočtu zásob výhradních ložisek.

Pokud se v rámci vyhodnocení ložiskových nebo hydrogeologických prací zjistí vyhrazený nerost v množství a jakosti, které umožňují důvodně očekávat jeho nahromadění, popř. zdroj minerální vody, plynu či peloidu, dochází ze strany příslušných správních úřadů k vydání osvědčení o výhradním ložisku (Ministerstvem životního prostředí podle § 6 odst. 1 horního zákona), resp. osvědčení o přírodním léčivém zdroji nebo zdroji přírodní minerální vody (Ministerstvem zdravotnictví podle § 5 lázeňského zákona^64).

H. Odevzdávání a zpřístupňování výsledků geologických prací

Zákon o geologických pracích dále upravuje postup při odevzdávání výsledků geologických prací České geologické službě a podmínky jejich zpřístupňování.65 Organizace, která prováděla ložiskový průzkum ve stanoveném průzkumném území (tzv. zadavatel), je povinna bezúplatně odevzdat do dvou měsíců po ukončení, popřípadě schválení geologických prací jejich výsledky ve stanoveném rozsahu a úpravě (tedy tzv. dílčí a závěrečné zprávy o výsledcích geologických prací včetně pasportu ložiska, které mají náležitosti stanovené vyhláškou č. 369/2004 Sb.) k trvalému uchování ČGS. Výsledky geologických prací předané k trvalému uchování ČGS zpřístupňuje bezplatně orgánům státní správy, pokud je potřebují pro svou činnost.

Bližší náležitosti odevzdávání, uchovávání, zpřístupňování a vyřazování výsledků geologických prací upravuje vyhláška č. 368/2004 Sb., o geologické dokumentaci.

§ 5 Kontrola, správní delikty a přestupky v geologickém právu

Kontrolu plnění povinností stanovených zákonem o geologických pracích a právními předpisy vydanými na jeho základě provádí MŽP, které je rovněž oprávněno uložit, aby byly ve stanovené lhůtě odstraněny zjištěné nedostatky.66 V dobývacích prostorech vykonává MŽP kontrolu geologických prací v dohodě s ČBÚ.

Na provádění kontroly na úseku geologie se podpůrně vztahuje zákon č. 255/2012 Sb., o kontrole (kontrolní řád), který upravuje základní pravidla provádění kontroly, jejího zahájení a ukončení, práva a povinnosti kontrolních pracovníků a kontrolovaných osob, pořizování kontrolních protokolů, podávání námitek kontrolovanými osobami nebo možnost ukládání pokut za přestupky či správní delikty související s výkonem kontroly.

Zákon o geologických pracích upravuje též správní delikty na úseku geologie. MŽP může uložit pokutu až do výše 1 000 000 Kč tomu, kdo poruší ustanovení tohoto zákona tím, že provádí geologické práce a nesplňuje zákonem stanovené podmínky, provádí bez evidence geologické práce podléhající evidenci, nezabezpečil řádně a včas geologickou dokumentaci a její předepsané uchovávání, neodevzdal výsledky geologických prací, popř. písemnou a grafickou geologickou dokumentaci ČGS, provádí ložiskový průzkum bez stanoveného průzkumného území, neodevzdal projekt geologických prací krajskému úřadu nebo nesplní další povinnosti stanovené zákonem o geologických pracích.67

Přestupky na úseku geologie jsou upraveny v § 38 zákona č. 200/1990 Sb., o přestupcích. Přestupku na úseku geologie se dopustí ten, kdo úmyslně ohrozí nebo neoprávněně ztíží provádění státem organizovaných geologických prací nebo zničí, poškodí nebo znehodnotí geologické výzkumné nebo průzkumné dílo, vzorek nebo jinou hmotnou geologickou dokumentaci.

§ 6 Organizace veřejné správy v geologickém právu

Organizaci veřejné správy v geologickém právu tvoří zejména Ministerstvo životního prostředí a jeho resortní organizace Česká geologická služba, některé působnosti na úseku geologie jsou stanoveny též krajským úřadům.68

Ministerstvo životního prostředí je ústředním orgánem státní správy pro geologické práce, výkon státní geologické služby, ochranu horninového prostředí, včetně ochrany nerostných zdrojů a podzemních vod.69 Působnost MŽP na úseku geologie vyplývá ze zákona o geologických pracích, který stanoví, že MŽP mimo jiné rozhoduje v pochybnostech, zda některá činnost je geologickou prací,70 rozhoduje o odborné způsobilosti odpovědného řešitele geologických prací,71 stanovuje průzkumné území pro ložiskový průzkum^72 nebo rozhoduje o jeho zrušení,73 určuje významná výzkumná či průzkumná díla,74 provádí kontrolu^75 a ukládá pokuty za správní delikty.76

Česká geologická služba je státní příspěvkovou organizací, která je Ministerstvem životního prostředí pověřena výkonem státní geologické služby.77 Součástí ČGS je též tzv. Geofond, který byl zřízen v roce 1952, a jako samostatná organizační složka státu byl zrušen ke dni 31. 12. 2011.78 Výkonem státní geologické služby se shromažďují a poskytují údaje o geologickém složení území, ochraně a využití přírodních nerostných zdrojů a zdrojů podzemních vod a o geologických rizicích.79 Předmětem činnosti ČGS je zejména shromažďování, zpracovávání a poskytování údajů o geologickém složení území, ochraně a využití přírodních nerostných zdrojů a zdrojů podzemních vod a o geologických rizicích.80 ČGS zabezpečuje činnost specializovaného archivu^81 státní geologické služby a plní další úkoly vyplývající ze zákona o geologických pracích (např. provádí evidenci geologických prací podle § 7, uchovává výsledky geologických prací a zajišťuje jejich zpřístupňování podle § 12), z horního zákona (např. zabezpečuje ochranu a evidenci výhradního ložiska po ukončení vyhledávání a průzkumu podle § 8, vede souhrnnou evidenci zásob výhradních ložisek a bilanci zásob nerostných surovin podle § 29 odst. 4, vede registr starých důlních děl podle § 35 odst. 3) nebo ze zákona o nakládání s těžebními odpady [vede registr uzavřených a opuštěných úložných míst podle § 18 odst. 4 písm. b)].

V oblasti geologického práva vykonávají svoji působnost též krajské úřady. Ze zákona o geologických pracích vyplývá, že se krajské úřady vyjadřují k projektu geologických prací (§ 6 odst. 3) a rozhodují o omezení vlastnických práv vlastníka nebo nájemce nemovitosti uložením povinnosti strpět provedení geologických prací (§ 14 odst. 2). Tyto působnosti stanovené krajskému úřadu jsou výkonem přenesené působnosti (§ 25a).

§ 7 Závěr

Geologické právo představuje ve srovnání s horním právem relativně novou právní oblast, která má svůj původ v 50. letech minulého století (což souvisí s vytvořením samostatné organizace státní správy podle vládního nařízení č. 11/1958 Sb., o organizaci státní geologické služby) a zejména v roce 1988 (v souvislosti s přijetím základních zákonů tvořících platné geologické a horní právo). Určitý svorník mezi geologickým a horním právem tvoří právní úprava související s vyhledáváním a průzkumem ložisek nerostů. Právní předpisy upravující podmínky pro projektování, provádění a vyhodnocování ložiskových geologických prací (vyhledávání a průzkumu ložisek nerostů) lze řadit jak do oblasti geologického, tak také horního práva. Postupem času přestává být ložiskový geologický průzkum dominantním druhem geologických prací a stále více se rozvíjejí ostatní typy geologického průzkumu, zejména hydrogeologický či inženýrskogeologický. V souvislosti s rozvojem práva životního prostředí a transpozicí některých právních aktů EU^82 do vnitrostátního právního řádu ČR lze očekávat rovněž velký rozvoj sanačního geologického průzkumu (zjišťování a odstraňování antropogenního znečištění horninového prostředí), čemuž by měla odpovídat také právní úprava tohoto typu geologických prací.

Obdobně jako u výkonu veřejné správy v oblasti horního práva je také současný výkon veřejné správy v oblasti geologického práva významně ovlivněn skutečností, že klíčové právní předpisy platné v této oblasti (zákon o geologických pracích, popř. horní zákon a zákon o hornické činnosti) byly přijaty v roce 1988, tedy krátce před zásadními společenskými změnami po roce 1989. De lege ferenda lze uvažovat o sjednocení právní úpravy v oblasti ložiskové geologie a hornictví do jednoho horního zákona (kodexu), který by důsledně vycházel z ústavního pořádku ČR a stanovil by jednotný právní režim pro všechny etapy využívání nerostných zdrojů, počínaje vyhledáváním a průzkumem ložisek nerostů až po sanaci a rekultivaci pozemků dotčených dobýváním ložisek nerostů. Přitom bude třeba vycházet z relevantních právních aktů EU týkajících se geologie, a to včetně náležitého zhodnocení aktuálního vývoje v právu EU (např. v souvislosti s doporučením Komise č. 2014/70/EU).

16 Blíže srov. JÁNOŠÍKOVÁ, P. Jihlavské horní právo. In KNOLL, V., BEDNÁŘ, V. (eds.) Naděje právní vědy. Býkov 2006. Plzeň: Aleš Čeněk, 2006, s. 253–261.

17 Kutnohorské horní právo (IRM) vydané Václavem II. v roce 1300 kodifikovalo ve své druhé knize rovněž zásady kutacího práva, které byly závazné pro středověké báňské podnikání v českých zemích. Třebaže podle těchto ustanovení mohl každý kutat na kterémkoli volném místě, přesto oprávnění k vlastní těžbě, tj. propůjčení solových měr a s ním spojených dalších svobod, se mu dostalo teprve po odkrytí ložiska a úředním ověření jeho dobyvatelnosti. Kutnohorské horní právo dále rozlišovalo štoly dědičné a průzkumné (hledající); na rozdíl od dědičných štol mohly štoly průzkumné nabývat všech hlavních práv již tehdy, jestliže odváděly vody alespoň z jedné propůjčené míry.

18 Např. zákon č. 303/1924 Sb., jímž se hornické vyhledávání a těžení živic (bitumen) podřizuje obecnému zákonu hornímu, vládní nařízení č. 182/1940 Sb., o vyhledávání a dobývání živic, vládní nařízení č. 147/1940 Sb., o nerostném průzkumu půdy, vládní nařízení č. 134/1943 Sb., o provádění dozoru na podzemní dobývání nerostů a na hlubinné vrty, vládní nařízení č. 147/1943 Sb., o vyhledávání a dobývání nerostných ložisek.

19 § 1 odst. 1 bod 4 vládního nařízení č. 80/1950 Sb., o zřízení ústředních výzkumných ústavů.

20 Usnesení vlády ČSR č. 4 ze dne 17. června 1952.

21 Rezoluce Valného shromáždění OSN ze 14. prosince 1962 o trvalé svrchovanosti nad přírodními zdroji stanovila, že právo národů na trvalou svrchovanost nad svým přírodním bohatstvím a zdroji musí být vykonáváno v zájmu národního rozvoje a blahobytu národa dotyčného státu. [Res. VS OSN 1803 (XVII), 1962: Trvalá svrchovanost nad přírodními zdroji.] Tato zásada byla dále převzata oběma mezinárodními pakty o občanských a politických právech i o hospodářských, kulturních a sociálních právech (New York, 1966). Podle čl. 1 odst. 2 obou těchto paktů mohou všechny národy pro své vlastní cíle svobodně disponovat svým přírodním bohatstvím a zdroji bez újmy na jakýchkoli závazcích, vyplývajících z mezinárodní hospodářské spolupráce, založené na vzájemné výhodnosti a mezinárodním právu. V žádném případě nesmí být národ zbaven svých vlastních prostředků k životní existenci. Blíže srov. ŠTURMA, P. Zásady mezinárodního práva životního prostředí. In ŠTURMA, P., ONDŘEJ, J., ZÁSTĚROVÁ, J. Problémy mezinárodněprávní ochrany životního prostředí. AUC, IURIDICA. 2002, č. 2–3, s. 9–25.

22 Např. Dohoda o spolupráci v oblasti geologického průzkumu mezi ČSSR a Mosambikem (Maputo, 1982).

23 Např. smlouva mezi ČR a Polskou republikou o provádění geologických prací v oblasti společných státních hranic (publikována pod č. 14/2011 Sb. m. s.).

24 Publikována ve Sbírce zákonů pod č. 159/1991 Sb. nebo v publikaci Mnohostranné mezinárodní úmluvy, díl 4. Praha: Ministerstvo životního prostředí, 1997, s. 338–375.

25 Mezi specifické geologické lokality zapsané na Seznam světového dědictví UNESCO patří např. Grand Canon, Hawaii Volcanoes, Mammoth Cave (USA), Dinosaurus Provincial Park (Kanada), Macquarie Island (Austrálie), Kamchatka Volcanoes (Rusko), Messel Pit Fossil Site (Německo) nebo Caves of the Aggtelek Karst (Maďarsko/Slovensko). Blíže srov. http://whc.unesco.org.

26 Publikována pod č. 15/1980 Sb.

27 Blíže srov. VÍCHA, O. Geoparky – nově vznikající nástroj ochrany a správy geologického dědictví. České právo životního prostředí. 2006, č. 1. roč. 6, s. 41–47.

28Čl. 1 Charty evropských geoparků. Text charty je dostupný na http://www.europeangeoparks.org.

29 Úmluva SMCR byla sjednána dne 1. května 1977, podepsaly ji zástupci Německa, Irska, Nizozemska, Norska, Švédska a Velké Británie, dosud však nevstoupila v platnost. Blíže srov. CARACCIOLO, I. International liability of the state for pollution due to exploration and exploitation of the deep seabed. Roma: Universita degli Studi di Roma Tor Vergata / Dipartimento di Diritto Pubblico: Yearbook, 1989, 1990–1991, s. 435–459.

30 Čl. 3 odst. 1 ve spojení s čl. 1 odst. 6 Úmluvy SMCR.

31 Čl. 2 Úmluvy SMCR.

32 Čl. 6 odst. 1 Úmluvy SMCR.

33 Čl. 6 odst. 5 Úmluvy SMCR.

34 Čl. 9 Úmluvy SMCR.

35 Čl. 10 Úmluvy SMCR.

36 Úř. věst. L 164, 30. 6. 1994, s. 262. Blíže srov. VÍCHA, O. Prospection, exploration and production of hydrocarbons under the EC-Law. DAMOHORSKÝ, M. (eds.) et al. Czech and European Environmental Law Yearbook – Volume 3 . 1. vyd. Beroun: Eva Rozkotová – IFEC, 2008, s. 49–54.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Základy horního a energetického práva.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.