motto

Helen Grace Carlisleová

Krev mé krve

Praha 2015

Přeložila Ludmila Weinfurterová

© 1930 by Helen Grace Carlisle

Translation © Ludmila Weinfurterová, 1932

ISBN 97880-267-0505-5

Obsah

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19

20

21

22

23

24

25

26

27

28

29

30

31

32

33

34

35

1

Maminka chtěla abych se učila psát na stroji ale připadalo mi to strašně těžké a ze stroje jsem měla trochu strach. Dělal takový rámus. Prosila jsem ji abych místo toho směla pracovat v obchodě u Landryho. Potřebovali pokladní a tak mne hned přijali. Maminka byla zklamaná protože myslela že psát na stroji je něco lepšího než být u pokladny ale nemohla jsem si pomoci psaní na stroji mi připadalo tak těžké a bála jsem se toho rámusu. Určitě bych to všechno popletla.

První den co jsem pracovala u Landryho povídala jsem mamince o panu Williamsovi. Prodával hedvábí u pultu blízko mne. U hedvábí pracovali samí muži a připadalo mi to směšné když všude jinde byly skoro jen samé dívky. U hedvábí bylo hodně starších mužů ale pan Williams nebyl tak starý. Myslím že mu bylo třicet pět let a mně bylo osmnáct. Povídal mi že jeho tatínek pracoval také u Landryho ale byl u Landryho v Londýně a tam jim říkali soukeníci a to mi bylo k smíchu.

Tak jsem povídala mamince jak pan Williams se mnou hovořil. Když mi dával účtenky tak mi neříkal abych si pospíšila ale ptal se mne jestli se mi ta práce líbí a řekla jsem ano líbí se mi jenže se bojím abych něco nepopletla. Potom chtěla maminka vědět jestli je hezký a jestli má knír a řekla jsem že ano a maminka byla spokojená a řekla mi abych si ho předcházela a byla k němu milá. A když jsem šla příští den do práce přibalila mi k obědu dva pomeranče a řekla mi abych jeden nabídla panu Williamsovi. Jenže ten den jsme se skoro vůbec nedostali k rozhovoru a tak jsem přinesla ten druhý pomeranč domů ale maminka řekla že to nevadí.

Ale na druhý den se pan Williams zastavil u pokladny a zase si se mnou povídal. Řekl mi že mám hezký límeček. U Landryho jsme musely nosit černé šaty s bílým límečkem. Řekla jsem že ten jsem si sama uháčkovala a obroubila. Nato mi řekl že prý to moc hezky umím. Styděla jsem se protože jsem cítila jak jsem se začervenala a jak mi hoří tváře. Vtom přišel zákazník a pan Williams odešel. Ale když všichni zákazníci odešli tak se vrátil a zase jsme si povídali. Říkal jak hrozné věci provádějí Španělé našim vojákům na Kubě ale že my jim taky něco ukážeme a ptal se mne jestli jsem slyšela jak se v poslední době zpívá Yankee Doodle. Řekla jsem ne a tak mi to pan Williams zazpíval docela tiše takže jsem to mohla slyšet jen já. Řekl mi že se chtěl dát taky na vojnu ale že už je vlastně skoro po válce.

Když odešel Fanny Bensonová která pracovala se mnou v oddělení se dala do smíchu a říkala že pan Williams je má láska ale řekla jsem jí že na lásku jsem ještě moc mladá ale že se mi pan Williams líbí. Řekla jsem jí že je můj ideál protože je tak hezký a milý a protože mu to tak sluší v černém kabátě a proužkovaných kalhotách. Fanny se smála a řekla že jsem romantická a já jí řekla že nejsem romantická ale že je hezké když má člověk ideály.

Příští den mi dala maminka s sebou několik koláčků které sama pekla a řekla mi abych jeden nabídla panu Williamsovi. Tak když jsem rozbalila balíček s obědem u stolu kde jsme seděly my děvčata vzala jsem jeden koláček a šla jsem k panu Williamsovi a zeptala jsem se ho jestli nechce ochutnat že je pekla maminka a on řekl ano. Potom jsem rychle utekla k našemu stolu protože jsem si najednou uvědomila že jsem byla smělá a dostala jsem strach.

Připadá mi to teď zvláštní když si vzpomínám že mě taková maličkost vylekala zvláště když si vzpomínám jak jsem se skoro vůbec nebála když Danny šel na elektrické křeslo. Tehdy jsem nic nechápala. Snad ani teď nic nevím. Je toho tolik nepochopitelného po celých těch třicet let od chvíle kdy jsem dala Frankovi koláček ze svého balíčku až do nynějška kdy Danny umřel na elektrickém křesle.

Potom mi pan Williams začal posílat s pokladními bločky cukrová srdíčka. Myslela jsem si že je to od něj směšné a že to není tak úplně správné protože na nich byly různé nápisy jako Můj miláček a Z lásky. Ale vždy jsem je trochu ocucala až nápis zmizel a pak jsem je položila před sebe na stůl aby viděl že tam nápis už není a že byl příliš smělý.

Jednou když jsme odcházeli od Landryho pan Williams mne dohonil a zeptal se jestli mě může doprovodit k nadzemce a já řekla ano. Potom se mne ptal jestli k nám může někdy přijít na návštěvu. Řekla jsem že se zeptám maminky. Zeptala jsem se tedy a maminka řekla to se rozumí a že to není snad ani tak špatné být pokladní protože některé děvče udělá někdy větší štěstí v krámě než v kanceláři.

Řekla jsem panu Williamsovi že k nám může přijít ve středu na večeři. Povídala jsem to Fanny Bensonové ale litovala jsem že jsem jí to řekla protože si ze mne celý den utahovala a dělala si ze mne legraci.

Ve středu jsem odešla z obchodu o něco dřív a maminka mi řekla abych si vzala ty modré šaty. Měly nabírané rukávy a kolem krku růžičky. Byly to mé šaty do zábavy jenže jsem skoro nikam nechodila protože jsem znala jen málo lidí.

Maminka udělala moc dobrou večeři a já jsem sama udělala paštiku protože říkala že ji dělám líp než ona a pak taky že bude hezké když potom panu Williamsovi řekne že jsem ji dělala já. A Jamey udělal zmrzlinu. Ale večeřel dřív než my protože jsme se báli že by mohl být u stolu prostořeký bylo mu teprve třináct let. Těsně předtím než přišel pan Williams jsem si natočila vlasy abych byla hezky učesaná a poprosila jsem tatínka aby si při večeři nesundaval sako.

Pan Williams přišel s kyticí - koupil ji v květinářství - květiny uprostřed stolu vypadaly hezky a bylo to jako u nóbl lidí. Večeře byla dobrá a panu Williamsovi chutnalo všechno až na kapustu. Maminku to moc mrzelo ale pak když jsem jí pomáhala v kuchyni se zmrzlinou tak jsem jí řekla že ostatního jedl tolik že to skutečně nevadilo. Maminka mu řekla že paštiku jsem dělala já a pan Williams říkal že je překvapen - vlastně že žasne jelikož mluvil vždycky tak vybraně - protože dnes se dívky o kuchyni nestarají že je to ostuda protože co se stane z domácnosti když všechny dívky budou chodit do práce a budou si myslet že mohou zanedbávat kuchařské umění. Byl rád že vidí aspoň jednu dívku která ví že zaměstnání je jen na čas kdežto domov navždy. Potom řekl to je sféra ženy a každá žena má hledět aby ona i její sféra byly co nejvábnější. Myslela jsem si že pan Williams mluví jako kniha a maminka přikyvovala všemu co řekl takže jsem viděla že i jí se to líbilo. Tatínek mnoho nemluvil a myslím že mu nebylo volně protože měl na sobě kabát. Jednou řekl zdá se že chtějí udělat Roosevelta guvernérem a pan Williams řekl ano vypadá to tak a maminka řekla proboha nezačínejte s politikou. Politika ji vůbec nebaví a byla ráda že mne také ne a co tomu říká pan Williams že četla nedávno o tom jak někde na západě ženy chodí k volbám jaké jsou to novoty že jí zaplať pánbu stačí její šití pečení a vaření.

Maminka povídala panu Williamsovi jak jí vždycky pomáhám při mytí nádobí ale že dnes večer samozřejmě nemusím a tak jsem šla s panem Williamsem vedle do salonu zatímco maminka uklízela ze stolu. Zahraj něco panu Williamsovi řekla maminka jistě si tě rád poslechne. A pan Williams řekl ano velmi rád si to poslechnu a já jsem cítila že se červenám ale on řekl abych se nestyděla že tomu nerozumí a jestli udělám chybu tak na to nepřijde ale že má hudbu přesto velmi rád. Tak maminka odešla do kuchyně a já jsem hrála Modlitbu panny. Pan Williams seděl velmi tiše a když jsem skončila zeptal se mě jestli umím ještě něco. Řekla jsem ano a hrála jsem Srdce a květy a on vstal a obracel mi listy. Stál tak blízko že jsem se ho mohla dotknout. Ještě nikdy tak blízko mne nestál. Když jsem byla uprostřed shodil rukou zelenou hedvábnou dečku kterou jsme měli na pianě a ptal se mne kdo ji vyšíval. Řekla jsem mu že já a on řekl že je moc hezká a já řekla ano velice se mi na ní líbí ty růže a ukázala jsem mu všechny ty hedvábné kuličky které jsem přišila a on řekl že jsem velmi talentovaná dívka. Potom jsem dečku dala zase na piano a postavila jsem na ni fotografii tety Kate v červeném plyšovém rámečku aby zase nespadla jenže když jsem opět hrála tak to tak divně na pianě řinčelo a dala jsem ji tedy zase pryč. Když jsem to konečně dohrála ptal se mne pan Williams jestli umím ještě něco a řekla jsem ano. Nechávala jsem to nakonec protože to bylo nejtěžší a znělo to tak báječně protože to mělo moc akordů. Byl to Básník a sedlák a zahrála jsem to celé jen se dvěma chybami a bylo to nejlíp co jsem to kdy hrála protože jsem chtěla aby se to panu Williamsovi líbilo. Byla jsem přesvědčena že je můj ideál protože se mi tolik líbil a byl tak milý a dovedl tak hezky povídat. Byla jsem šťastná když stál tak blízko mne. Kromě několika lehčích kousků jsem už nic víc neznala a Večerní hvězdu jsem po Básníku a sedlákovi hrát nechtěla. Tak jsem vstala od piana a sedla jsem si na pohovku a pan Williams přišel a sedl si vedle mne a zase jsem se začervenala a bylo mi horko ale pan Williams se na mne laskavě usmíval. Poprosil mě abych mu pověděla něco o sobě a tak jsem mu vykládala že žijeme pořád ve stejné ulici a že to tady docela ujde ale že maminka si stále stěžuje protože nadzemka ve Třetí avenue dělá velký rámus ale máme to blízko do Central Parku a tak se mi tu líbí. Potom se mě pan Williams zeptal jestli bych s ním v neděli nechtěla jít do Central Parku že tam budeme jezdit na loďce a řekla jsem mu že bych byla ráda kdyby mi to maminka dovolila. Tak jsme si ještě trochu povídali a vypravovala jsem mu jak jsem chodila do školy že jsem neměla žádné zvláštní vysvědčení ačkoliv jsem nikdy neopakovala že jsem byla vždycky tichá a ostatní děti že mě zlobily ale nemohla jsem za to že jsem se hned všeho polekala. Pan Williams řekl že potřebuji někoho kdo by mě chránil a řekla jsem ano a myslela jsem si ano někoho takového jako je pan Williams protože je mnohem starší a u hedvábí získal mnoho zkušeností a taky že je tak velký. Povídala jsem mu potom že když jsem vychodila školu tak jsem zůstala doma a jenom jsem pomáhala mamince v domácnosti a že umím proto tak dobře šít a vařit poněvadž maminka byla na všechno pedant a musela jsem dělat všecko pořádně. A pak jsem mu říkala jak se maminka bála že se s nikým neseznámím když s ní budu pořád doma jak jsme o tom hovořívaly a ona myslela že bude nejlepší když půjdu někam do kanceláře a tak jsem přišla k Landrymu.

Najednou mě pan Williams vzal za ruku a říkal vy máte tak hezkou malou ručku slečno Knightová. A věděla jsem že se zase červenám a že mi tváře hoří. A takové rozkošné vlasy nejsou ani příliš hnědé ani příliš blond a taky máte krásné oči. Mám rád modré oči. Bylo mi hrozně že říká takové věci a řekla jsem mu že myslím že by to neměl dělat. Ale řekl mi proč ne protože byl přesvědčen že květům se člověk má obdivovat. Nechápala jsem co tím myslel a on se smál a vysvětlil mi že myslel to že máme říkat hezké věci lidem dokud žijí a ne až když zemřou a tak jsem se smála taky ale nelíbilo se mi že mluví o smrti když mi bylo tak dobře.

Pan Williams mě stále držel za ruku až se mi začala potit a to mi bylo nepříjemné ale nevěděla jsem jak ji mám odtáhnout. Potom si položil mou ruku na hruď a zeptal se může-li mi říkat Mary a řekla jsem ano můžete. Potom mi řekl že mu musím říkat Franku. Ale řekla jsem to ne to nejde protože byl o tolik starší a dokonalejší. Smál se a řekl abych to zkusila. Pokoušela jsem se tedy říkat mu Franku ale každou chvíli jsem se spletla a většinou jsem mu říkala pane Williamsi. Potom bylo deset hodin maminka přišla do salonu a pan Williams řekl že myslí že už je čas aby šel. Řekl všem dobrou noc a řekl že strávil krásný večer a stiskl mi ruku.

Tu noc jsem skoro oka nezamhouřila. Pan Williams byl má první láska protože kluci v ulici byli hrubí a jen si ze mě utahovali. Byla jsem hrozně rozčilená a pořád jsem si představovala jak se na něj budu zítra celý den v obchodě dívat a byla to kouzelná představa. Viděla jsem ho jak prodává hedvábí nějaké elegantní dámě a já se zatím na něj dívám a myslím si ach paní včera mě nazýval Mary. A připadalo mi to tak báječné jako bych vedla dvojí život.

Když jsem byla druhý den v obchodě vypravovala jsem to Fanny Bensonové ale ta se jen chichotala a cítila jsem že všechno kazí. Když pan Williams přišel k pokladně s blokem byl s ním zákazník a já jsem dělala jako že nic ale pan Williams se podíval na mne a já na něj a věděli jsme co je mezi námi. Ale Fanny mě pod stolem kopla a skoro jsem se rozesmála tím se to všechno zkazilo. Bylo to hrozně vzrušující. Cítila jsem že se děje něco důležitého a že to není ještě u konce. Celý den jsem měla takovou radost a byla jsem veselá jako bych byla ta nejšťastnější dívka na světě a to jsem si přece snad ani nezasloužila. A tak když jsem přišla večer domů řekla jsem si že si to musím aspoň trochu zasloužit a rozhodla jsem se že si dám na sukni novou lemovku. Bylo mi tak protivné párat tu starou špinavou lemovku ucouranou z ulice ale teď když mne má pan Williams rád musím chodit čistá a řekla jsem si že si od nynějška budu dávat pozor a nebudu už sukni tak courat.

2

Pan Williams přišel tak jak slíbil v neděli odpoledne a šli jsme do Central Parku. Bylo horko a tak se mi nechtělo jít ke zvířatům ale pan Williams mi koupil knížku s obrázky všech zvířat a napsal na obálku Mary na věčnou upomínku z lásky. A přestože to psal tužkou vystínoval písmena tak krásně jako by to byl psal perem. Když Danny umřel na elektrickém křesle a já jsem uklízela půdu protože jsem se musela stěhovat našla jsem knížku s obrázky všech zvířat.

Veslovali jsme také na jezeře ale trochu jsem se bála a na jednom místě u břehu jsme viděli kachnu jak sedí na hnízdě a pan Williams se mne ptal jestli bych jednou také chtěla mít své hnízdečko a já jsem se celá zapálila. Veslovali jsme chvíli a potom pan Williams pustil vesla do vody a řekl ach Mary jste dnes tak rozkošná. Chtěla jsem mu povědět že si myslím že je báječný ale nevěděla jsem jak to říct.

Pomyslela jsem si že přijdeme pozdě k večeři ale pan Williams řekl ne ještě se musíme trochu projít v parku než půjdeme domů. A tak jsme se velmi pomalu procházeli a on si položil mou ruku na svou a hladil mi prsty které mi vykukovaly z polovičních rukavic a měl tak pevnou ruku a bylo tak hezké se o ni opřít že jsem si najednou dodala odvahy a řekla jsem mu že má silnou paži. Byla jsem ráda že jsem to řekla protože ho to potěšilo a řekl mi že mě má rád protože jsem tak plachá a nesmělá a já jsem si myslela jaký on je gentleman poněvadž kluci z naší ulice mi říkali vyplašená kočka. Chtěla jsem aby někdo z nich byl venku když jsem se vedla s panem Williamsem domů aby mě viděli protože byl tak báječný.

Ano Mary řekl pan Williams silní muži mají povinnost ochraňovat plaché nesmělé dívky a můžete se na mne vždycky spolehnout.

A opravdu když jsme šli po schodech stáli tam dva kluci z našeho domu a jak jen byli ubozí a směšně oblečení vedle pana Williamse který měl na sobě sváteční šaty. Byla jsem tak šťastná a pyšná.

Měli jsme studenou večeři protože byla neděle a pan Williams mi potom řekl abych ho nechala o samotě s maminkou protože mají spolu tajemství. A tak jsem sklidila ze stolu a umyla jsem nádobí a maminka s panem Williamsem mluvila zatím v salonu o svém tajemství. Potom přišli oba za mnou do kuchyně usmívali se a zdálo se že mají radost.

Příští neděli jsme šli na Coney Island a moc hezky jsme se bavili jenom si mě pan Williams dobíral že jsem se nechtěla učit jezdit na kole a říkal že si nemohu ublížit protože na zadním kole je síť takže se nemohu zachytit sukní ale bála jsem se přesto. Tak si vypůjčil kolo sám a já jsem si sedla na lavičku a dívala se jak jezdí ale řekl mi že ho to samotného vůbec nebaví a že zkusíme tandem ale já jsem řekla ne prosím ne. A když jsme jeli domů smál se a prozpěvoval si celou cestu kočár ti koupit nemohu však budeš hezká i na kole pro dva a přitom stále opakoval že se musím naučit jezdit.

V obchodě to bylo stále hezčí a hezčí. Pan Williams mi začal posílat psaníčka takovým legračním způsobem. Na konci bloku pokladních lístků byl tvrdý papír a když pan Williams utrhal všechny lístky napsal mi tam psaníčko a pak mi je s posledním lístkem dal. Bylo to jako bychom si povídali. Napsal mi vždycky něco jako usmějte se na mne nebo myslím na vás nebo vzpomínáte na neděli? A já jsem musela přijímat peníze a dávat nazpět jako by se nic nedělo. Je to tak romantické říkala jsem si jak oba musíme předstírat že mezi námi nic není a zatím se máme tak rádi.

Fanny Bensonová řekla všechno ostatním děvčatům v našem oddělení a všechny si mě dobíraly jen aby viděly jak se červenám. Ale pan Williams řekl abych si z toho nic nedělala že je to jen žárlivost.

Když pan Williams přišel příští neděli viděla jsem že se něco děje protože kývl na maminku když myslel že se nekoukám a viděla jsem jak maminka pohybuje rty jako by se ho něco ptala a pan Williams přikývl hlavou jako by říkal ano ano.

Když jsme si sedli v salonu pan Williams řekl abych zavřela oči a podala mu ruce a mě napadlo jak je originelní protože vždycky se říká zavři oči a otevři pusu. Tak jsem tedy zavřela oči a natáhla ruce a cítila jsem že něco dělá s mými prsty a když mi řekl otevřete oči a já jsem je otevřela viděla jsem že mám na ruce prsten.

Je to jen prsten na důkaz přátelství řekl pan Williams a má být důkazem že si budeme vždycky dobrými přáteli ale doufám že jednoho dne budeme víc než přátelé. Potom mě vzal za ruce a políbil mi je a zdálo se mi že to nevydržím poněvadž jsem byla tak šťastná a byla bych se rozplakala ale připadalo mi směšné chtít plakat. Byl to zlatý prsten s malým zlatým srdíčkem a uprostřed srdíčka byl drobounký červený kamínek. Je to granát řekl pan Williams. Je to váš měsíční kámen vaše maminka mi to řekla. Tak to tedy bylo to jejich tajemství.

Běžela jsem rovnou k mamince a plakala jsem a maminka řekla no tak no tak Mary teď už jsi velká a nesmíš být jako malé dítě. Myslím že teď už můžeš tvrdit že máš známost viďte pane Williamsi a pan Williams řekl ano.

Když pan Williams odcházel zase mi políbil ruce a já jsem si je potom také líbala a stále jsem si opakovala mám známost mám známost a celou noc jsem nemohla usnout protože mě to vzrušovalo i blažilo a říkala jsem si že jsem ta nejšťastnější dívka na světě.

3

Měli jsme známost šest měsíců a všechna děvčata v obchodě to věděla a leccos mi říkala a smála se a já jim někdy nerozuměla. Fanny Bensonová byla nejhorší. Zvykla jsem si všechno jí povídat protože jsem to musela někomu říct a říkala jsem jí aby to nepovídala dál ale ona to přesto povídala. Každou středu mi pan Williams nosil bonbony a vždycky jsem jich několik schovala pro Fanny na příští den a když bylo léto nosil mi pan Williams v neděli květiny a vždycky v pondělí jsem jednu Fanny přinesla. Z každé kytice jsem si vylisovala na památku jednu kytičku ale velký slovník byl brzy plný a tatínek mi řekl že musím přestat protože na stránkách byly samé fleky. Tak jsem několik kytiček vzala a zabalila do hedvábného papíru a uschovala si je v prádelníku.

Bylo to hezké mít známost protože jsem tak měla někoho kdo mě vzal mezi lidi. Jednou jsme šli do jednoho velkého sálu kde nějaký pán vyprávěl všechno o Africe měl laternu magiku a překrásné obrázky. Byly barevné takže vypadaly jako skutečné a některá zvířata byla moc hezká ale nelíbily se mi obrázky domorodců protože vypadali divně a nenosili šaty. Někdy jsme hráli kroket v Central Parku. Jindy mne zase zavedl na koncert Pettových pěvců kteří byli celí načernění a zpívali černošské písně a moc jsem se bavila. Ale na kole jsem jezdit nechtěla. Pan Williams řekl že by se mi to jistě líbilo kdybych se s ním svezla na tandemu protože jezdit na kole je velká zábava. Ale nemohla jsem si pomoct bála jsem se. Maminka dokonce řekla že mi na to ušije sukni a pan Williams souhlasil a řekl že prý ji budu moct nosit v zimě na led aby ji udělala kratší aby nezachytávala o brusle a maminka řekla ano teď se dokonce nosí u kratších sukní dole olůvka aby hezky spadaly ke kotníkům ale dala jsem se do pláče a říkala jsem ne prosím ne a tak mne potom nechali. Ale to byla jediná neshoda mezi mnou a panem Williamsem za celou dobu naší známosti. Jednou jsme jeli nadzemkou až na konečnou a pak jsme se procházeli v lese a zastavili jsme se na jedné farmě kde nám dali mléko a domácí buchty. Když v Bronxu otevřeli v parku zoologickou zahradu byli jsme tam dvakrát protože byla čistší a hezčí než v Central Parku a na jednom místě se dalo sestoupit až k řece a nebyli tam skoro žádní lidé a mohli jsme si v klidu hezky povídat. Pomaloučku jsem se pokoušela říkat mu Franku a někdy se mi to dařilo když jsem na to dávala pozor.

Frank byl ve všem úplně dokonalý a byl ke mně stále stejně hodný a laskavý. Tatínek ho někdy zval aby s ním šel do hospody na pivo nebo na skleničku ale Frank mu řekl že něco podobného nemá nikomu za zlé ale on že si na to nepotrpí. A poplácal tatínka po zádech a říkal jen si dejte když vám chutná a tatínek pak odcházel sám. Ale Frank rád kouřil doutníky a hrál biliár. Měl vůbec rád všechny hry a říkal že by si přál abych je měla taky ráda. Byl členem klubu který měl dole v městě dvě místnosti. Hráli tam ping-pong a Frank mi doma na stole ukazoval jak se to hraje a líbilo se mi to. Hráli tam taky karty ale ne o peníze aspoň většina nehrála o peníze ale někteří ano.

Maminka řekla že teď když mám známost tak musím vypadat jako dospělá slečna a koupila mi krásný klobouk. Klobouk měl tři péra a velký oblouk vyztužený drátem aby pěkně stál. Maminka mi ukázala jak si mám udělat účes pompadour aby mi klobouk dobře seděl vysoko na hlavě. Koupila mi hřebínky do vlasů s malovanými kytičkami a Frank mi koupil dvě krásné jehlice do klobouku které měly na konci ptáčky. Maminka mi ušila nové šaty které měly na sukni osm volánů a vysoký límeček. Neměla jsem ten límeček ráda protože mě kostice píchaly do krku a mimo to jsem musela skoro denně měnit rýžek kolem límečku. A celý ten čas jsem cítila jak je všechno báječné a byla jsem šťastná a přála jsem si aby naše námluvy nikdy neskončily.

4

Přišel prosinec a u Landryho bylo hrozně moc práce. Celý den byl obchod plný zákazníků a denně jsme pracovali až do deseti večer. Frank neměl vůbec čas si se mnou promluvit. Říkal jen prosím pospěšte si slečno Knightová zákazník na to čeká a já jsem řekla ano pane Williamsi. Vyřizovala jsem jeho bloky vždycky před ostatními. Jednoho dne ke mně přišel vedoucí oddělení se zákaznicí a řekl tato dáma čeká už dvacet minut na balíček a na peníze nazpět kde to vězí? Řekla jsem že lituji ale dělám co mohu a vtom šel Frank kolem pokladny a zákaznice řekla vedoucímu to je ten pán co mě obsluhoval. Ale věděla jsem že jsem neměla žádný Frankův bloček protože ty jsem brala vždycky přede všemi. Tak jsem řekla že pro tu paní nemám žádný bloček a ona se hrozně rozzlobila a vedoucí zavolal Franka.

Frank řekl ano vystavil jsem pokladní blok a položil jej na pokladní stolek i s penězi. Bylo tam pět dolarů a účet činil čtyři dolary šedesát tři centy. Prohledala jsem celou pokladnu a vedoucí se hrozně rozzlobil a zákaznice strašně nadávala a já jsem se rozplakala protože jsem měla na pultě plno bločků a všichni na mne divně pokukovali. Potom se Frank nahnul přes pokladní pultík jako by ten blok hledal a pošeptal mi neplač Mary dám to do pořádku. Obrátil se k zákaznici a vedoucímu a řekl že možná nechal účtenku na pultě a podával mi lístek s pětidolarovou bankovkou. Ještě jednou řekl zákaznici že velmi lituje ale že se taková věc v předvánočním ruchu někdy stává. Vedoucí Frankovi něco rozzlobeně říkal a Frank potom odešel. Dala jsem zákaznici nazpět a myslela jsem že všechno je v pořádku.

Ale večer když jsem uklízela stůl odšoupla jsem jej od stěny abych tam mohla zamést a viděla jsem že něco spadlo na zem. Zvedla jsem to a viděla jsem že je to bloček s připnutou pětidolarovou bankovkou. Stála jsem chvíli jako sloup a nechápala co to má znamenat až se mi jako bleskem všechno objasnilo a slzy mi stouply do očí protože jsem pochopila jak je Frank šlechetný a že si nikdy nikdy nezasloužím aby mne měl rád. A když jsem si vzpomněla jak vzal všechno na sebe a zaplatil z vlastní kapsy pět dolarů aby mě zachránil myslela jsem že mi to srdce utrhne.

Frank na mě každý večer čekal aby mě doprovodil domů když jsme tak pozdě končili. Rozhodla jsem se že mu o tom povím až když si budeme přát dobrou noc ale celou cestu jsem téměř nemluvila protože jsem pořád myslela na to jak šlechetný je Frank přesně tak jak se o tom píše v knihách a že to možná napíši paní Lybbeyové aby to mohla dát do románu a uvědomovala jsem si že je skutečně můj ideál. Ani Frank cestou moc nemluvil. Vypadal unaveně a byla bych ráda věděla jestli myslí na to co udělal a na pět dolarů které za mne zaplatil.

Po desáté hodině zhasínali u nás v domě světlo a když jsme se loučili byla vždycky tma. Ten večer mě Frank vzal za ruce jako vždycky a políbil mi je a řekl mi dobrou noc Mary miláčku ale já jsem jeho ruku nepustila a řekla jsem mu jak jsem našla ten bloček a otevřela jsem kabelku a dala mu pět dolarů. A potom asi proto že byla tma odvážila jsem se mu říct jak jsem stále myslela na to co udělal jak jsem ho obdivovala že je můj ideál a myslím že jsem to všechno jen šeptala protože celý dům už spal a kromě nás bylo ticho a tma. Potom Frank řekl že by pro mne udělal všechno na světě úplně všechno a dřív než jsem se vzpamatovala objal mě a líbal mě na tváře a říkal Mary chceš být mou ženou chceš si mne vzít Mary a to co nejdřív a napadlo mi že by to bylo krásné kdybychom slavili Vánoce a zasnoubení dohromady a udělali při té příležitosti večírek. Zašeptala jsem ano a on pozvedl můj obličej a líbal mě na oči a zase na tváře a byl ke mně tak něžný a jemný a říkal Mary jsi pro mě všechno na světě jsi můj celý svět. A já jsem řekla a ty jsi zase pro mne celý svět Franku a on řekl Mary jak tě miluji nechtěla bys mi říct že mě miluješ a tak jsem mu řekla já tě miluji Franku a on mě zase líbal a myslela jsem si jak je to hezké když mě líbá. Pak řekl teď jsme zasnoubeni a já jsem mu prozradila svůj nápad slavit Vánoce a zasnoubení dohromady a on řekl že to bude moc hezké a že od něj dostanu snubní prsten. Byla jsem zvědavá jestli myslí opravdový snubní prsten s briliantem ale netroufala jsem si zeptat se. Zase mě líbal a poprosil mě abych ho taky políbila a udělala jsem to a řekla jsem dobrou noc. Potom šel domů zrovna začal padat sníh a zůstala jsem ještě chvíli stát u dveří a pozorovala jsem ve světle plynových lamp jak pomalu a tichounce sněží a cítila jsem jak zrovna tak padá do mého srdce klid mír a štěstí.

Maminka na mě čekala jako obyčejně a když jsem pak jedla chléb se šunkou a pila mléko povídala jsem jí o zasnoubení a ona byla tak šťastná že se dala do pláče. Maminka si vždycky trochu zaplakala když byla šťastná a já to měla po ní. Řekla mi že je velmi ráda že jí to říkám zrovna dnes protože Gussie dcera tety Kate utekla s hercem s Múzické akademie a že je šťastná že nejsem jako ona ale že teta Kate byla taky divoch ale že jsem ještě příliš mladá abych slyšela takové věci a že je líp když o tom nic nevím a že i když je teta Kate její sestra nemůže říct nic jiného než jaká matka taková dcera.

Potom mě maminka prosila abych neříkala tatínkovi nic o Gussie protože když prý se kvůli něčemu hádají hlavně kvůli tomu jak často chodí do hospody tak tatínek vždycky začne přetřásat tyhle věci. A maminka řekla ne že by v tatínkově rodině nebyly podobné případy jeho strýc například utekl s penězi a vozem svého společníka ale nemá smysl dávat tatínkovi novou záminku aby chodil na pivo. Ale maminka řekla že Frank Williams bude jistě báječný manžel jak to svým dnešním skutkem dokázal.

Byla jsem ten večer tak utahaná z práce a z rozčilení že jsem usnula dřív než jsem mohla o něčem přemýšlet. Ale ráda jsem někdy večer jen tak ležela a myslela na to jaký budeme mít krásný život. Představovala jsem si jak se mu budu snažit být vždycky hodnou ženou a když se mi to podaří tak budu vždycky šťastná. Ano byla jsem Frankovi vždycky hodnou ženou. Velmi často to říkal. Řekl to dokonce ráno toho dne co umřel. Ale přesto všechno se to s Dannym stalo.

S přípravami k zasnoubení jsme začali hned. Pozvala jsem děvčata z našeho oddělení a Frank pozval několik svých kolegů a pár přátel z klubu. Maminka pozvala tetu Sarah a její sestru Berthu a její sestřenici Liz protože její syn hrál na housle a pozvala také strýce Williama protože strýc William byl podnikatel a tak byl bohatý a maminka řekla že mi pošle krásný dar i když sám nepřijde a samozřejmě pozvala taky tetu Kate. Vypůjčili jsme si židle a celý Štědrý den jsme vařily a pekly. Dělaly jsme obložené chlebíčky pekly jsme koláčky a udělala jsem tři druhy polevy bílou čokoládovou a růžovou a Jamey mi pomáhal a udělali jsme taky velké dorty a ověsili jsme dům chvojím a jmelím nastavili jsme stůl a ozdobili jsme ho červeným a zeleným krepovým papírem a když jsme ho prostřeli a postavili tam mísy s jídlem tak to bylo prostě nádherné. Maminka upekla šunku s karamelem a hřebíčky a měli jsme naložené ovoce ořechy hrozny pomeranče a jablka. Tatínek udělal punč a dal do něj dvě lahve vína a maminka řekla že když jsou Vánoce tak to nevadí. A maminka řekla že musíme mít také hrozinkový pudink a udělala ho takový veliký že se vařil celý den a v kuchyni to tak krásně vonělo a tatínek si připravil lahvičku koňaku aby tím pudink polil a pak zapálil. Říkal že se to tak vždycky u nich doma dělalo. A maminka řekla ano tatínek chce vždycky dělat všechno jak se to dělávalo u nich zvláště když je to s alkoholem. Ale tatínek byl skutečně moc milý. Koupil z vlastních peněz všechno pivo.

V salonu jsme postavili vánoční stromek ačkoliv potom jsme ho museli dát pryč abychom mohli tancovat a hromada ozdob se rozbila když jsme ho přenášeli. Opražila jsem kukuřici a maminka s Jameym ji máčeli v jahodovém sirupu aby zrůžověla a Jamey ji navlékal na nitě a pak jsme ji rozvěsili po stromečku. Ale bylo to všechno úžasně zábavné a vzrušující.

Když se začali scházet hosté vykřikovali překvapením jaké to bylo všechno krásné. Všichni tvrdili že to bylo prostě skvostné. Uprázdnili jsme jeden stůl na dary a já jsem tam musela stát a vybalovat a připadalo mi to hloupé. Strýček William nepřišel ale poslal dar jak to maminka předpověděla a myslím že byl nejkrásnější ze všech. Byl to kulatý podnos se zrcadlem uprostřed a stříbrnou obrubou a se skleněným džbánkem a šesti skleničkami a ty byly také zdobeny stříbrem.

Teta Kate řekla že je to filigránská práce. Dostala jsem mnoho hezkých věcí. Dostala jsem rám na obraz z pavího peří a dostala jsem plynovou lampu která byla tenkráte největší novinkou. Vypadala jako petrolejová a připojila se jednoduše na plyn. Měla dvě velké zelené koule pomalované tulipány. A dostala jsem šest hrníčků s talířky s růžičkami a zlatým proužkem na okraji a jedna dívka z obchodu mi dala misku na holení pro Franka a zlatými písmeny na ní bylo napsáno Tatíček a všichni se smáli a dělali si legraci a říkali není to trochu brzy. Potom jsem dostala postříbřený tác s cukřenkou a konvičkami na kávu a na mléko. Od jiného děvčete jsem dostala krásně vyšívaný polštář. Byla to americká vlajka a pod ní bylo vyšito V Boha věříme. Potom jsem dostala tři domácí požehnání dvě byly stejné Bůh žehnej vašemu domovu ale obrázky byly různé. Od tety Kate jsem dostala hrací skříňku a pořád jsme si ji pouštěli ale bylo tam jen pět kousků a tak nás to za nějakou chvíli omrzelo. A dostala jsem držák na noviny. Vypadal jako obraz v rámu ale obraz na kroužcích se odklopil a dozadu se daly noviny. Pak jsem dostala dva obrazy do ložnice které tvořily protějšek a ještě jeden obraz v zlatém rámu který se jmenoval Lesní scéna. A dostala jsem zelené plyšové album na obrázky dva popelníčky udělané ze samých doutníkových kroužků. Bylo to nádherné a připadala jsem si jako v pohádce a myslela jsem si že už nemohu být nikdy šťastnější. Ale byla jsem ještě šťastnější protože to nejkrásnější teprve přišlo.

Frankův nejlepší přítel Jerry řekl ticho prosím teď dá Frank svůj dárek naší milé Mary. A všichni se smáli a potom když utichli vyndal Frank z kapsy červené plyšové pouzdro otevřel je a vyňal z něj snubní prsten a přede všemi mi jej navlékl na prst. Byl to skutečný briliant. To už jsem nemohla vydržet a začala jsem se smát a plakat zároveň a všichni mě líbali a Frank mě líbal a brali mě za ruku a dívali se na prsten a říkali to je krása a opravdu byl to skoro karátový kámen a byl zasazen tak vysoko že jsem jej musela sundavat když jsem si brala rukavice. Všichni mluvili a křičeli najednou a říkali tak hezké věci a celou dobu jsem měla pocit že jsem nejšťastnější dívka na světě a oh milovala jsem Franka milovala milovala.

Byl to nádherný večírek. Hráli jsme různé hry a když jsme si hráli na fanty a šla jsem s Frankem na chodbu líbal mě na ústa. Bylo to poprvé ale Frank řekl teď jsme zasnoubeni tak je to v pořádku. Potom někdo vystrčil hlavu z pokoje aby se za námi podíval a Frank se smál a řekl ty všetečko a všichni se smáli. Potom jsme jedli a jedli a všichni tvrdili že ještě nikdy nejedli nic tak dobrého a že jsou nacpaní a myslím že to byla pravda protože když odešli nezůstal po nich ani drobek.

Potom jsme vyklidili salon a Lizin hoch hrál na housle kousek který se jmenoval Motýl a plamen a jedna dívka od nás z obchodu hrála na piano a zpívala novou píseň nazvanou Růženec ale ta byla smutná. Fanny Bensonová potom přednesla žertovnou básničku o dětské slavnosti. Jeden z Frankových kamarádů měl s sebou loutku a tvrdil o ní že mluví ale viděla jsem že pohybuje rty a že mluví sám ale mluvil za loutku hrozně legrační věci o republikánech a demokratech. Potom dvě děvčata natáhla prostěradlo postavily za ně lampu zhasly v pokoji a s nejrůznějšími předměty předváděly legrační stínohru jenže někdy bylo trochu vidět i jejich ruce. Jerry recitoval Casey útočí a úplně se do toho vžil. Moc jsem tomu nerozuměla ale všem mužům se to velmi líbilo protože se vyznali v baseballu. A Frank s Jerrym a ještě se dvěma dalšími pány zpívali dohromady. Nejdříve zazpívali Juanitu a potom Frank zpíval Zatanči si ještě jeden valčík se mnou Willy všem se líbilo jak Frank zpíval a chtěli ještě a tak zpíval Malou Annie Rooneyovou a cítila jsem slzy v očích protože jsem před tím vůbec nevěděla jaký má Frank krásný hlas. Potom začali všichni volat teď musí Mary něco zahrát a tak jsem si sedla a hrála jsem Básník a sedlák a protože všichni tleskali myslím že jsem nenadělala moc chyb až na to že na jednom místě které jsem měla hrát tiše a slabě jsem šlápla na pedál ale myslím že si toho nikdo nevšiml.

A potom několik starších lidí odešlo domů a my jsme měli víc místa k tanci. Lizin chlapec hrál na housle a jedna dívka z obchodu hrála na piano a přestože nikdy spolu nehráli shodli se báječně. Tancovali jsme valčík a Jerry nám ukazoval jak se tančí po německu. Ale mně se víc líbila dvořanka kterou nám Jerry ukazoval a musela jsem se mu pořád smát když mluvil najednou pisklavě najednou zas hromově a celou tu dobu říkal samé legrace. Ztratila jsem skoro všechny vlásenky protože jsme se točili hrozně rychle ale bylo to úžasné. Čas ubíhal a už i mladí lidé se začali trousit domů a tu jsme objevili že Jamey pověsil nad dveře kousek jmelí a ti co to viděli chytali ty co to nevěděli a líbali je a říkali pst neříkejte to dál. Nakonec to ale každý věděl a všichni se navzájem líbali už jen z legrace. A když už byli všichni oblečeni a připraveni k odchodu vylezl Jerry na židli a řečnil. Řekl že ví že mluví za všechny když říká že strávili právě nejhezčí chvíle svého života a že tedy přeje mně a Frankovi mnoho štěstí v dalším životě protože Frank je jeden z nejlepších mužů a já jsem nejroztomilejší děvče které zná a kdyby nebylo Franka že by se o mne ucházel sám a všichni se smáli. A potom zvážněl a řekl že ještě žádné nastávající manželství neslibovalo tolik štěstí a že neschází nic než děti aby se toto manželství stalo rájem a příkladem všem ostatním. Všichni tleskali a Jerry řekl popřejeme teď naší šťastné dvojici veselé Vánoce a šťastný nový rok a požehnání na zemi a všichni volali veselé Vánoce a líbali se a byli šťastni ale já byla nejšťastnější ze všech.

Frank zůstal až do konce a maminka nás nechala o samotě. Děkovala jsem mu za prsten a řekla jsem mu jak jsem šťastná a on řekl jak on je šťastný a řekl udělám všechno Mary abych ti byl vždycky hodným manželem a já jsem řekla já ti budu Franku taky hodnou ženou a vytvořím ti šťastný domov. Frank mě potom zase líbal na ústa a stáli jsme chvíli tiše k sobě přitisknutí a on řekl dobrou noc miláčku a já řekla dobrou noc a on mě prosil abych řekla také dobrou noc miláčku a tak jsem to řekla.

Tu noc jsem skoro vůbec nemohla spát. Nemohla jsem pochopit jak se může přihodit tolik krásných věcí mně Mary Knightové.

5

V neděli když Frank přišel maminka se ho ptala kdy myslí že bude svatba a Frank řekl že jistě dostane na Nový rok přidáno a že bychom se mohli vzít v květnu nebo červnu a já jsem taky myslela že by bylo hezké kdybych byla červnovou nevěstou. Maminka řekla ano aspoň budeme mít dost času abychom vše připravili šaty a prádlo do nové domácnosti a řekla že nám dá do začátku sto dolarů. Maminka řekla že to ušetřila z mého platu a tak že to patří stejně mně a Frank bude mít tak jako tak hodně výloh. Frank jí děkoval a dohodli jsme se na pátém červnu. Potom maminka řekla myslím že není nutné abyste měli velkou svatbu. Měli jste slavnostní zasnoubení a bude lépe když nějaké peníze ušetříme a dáme je do nové domácnosti. Nikdy nedostanete na darech co taková svatba stojí protože lidi dávají vždycky samé zbytečnosti které se někdy nedají ani použít. Kdyby raději dávali hrnce a kastroly místo všech těch čajových servisů a všelijakých ubrousků. Frank řekl ano za to co by taková svatba stála si můžeme koupit koberce a tak jsme se domluvili že se necháme v kostele oddat a pak přijdeme k mamince na oběd a maminka řekla že myslí že bych měla v dubnu odejít z obchodu a pomáhat jí s šitím a přípravami.

Když Frank odešel domů prohlížely jsme s maminkou prádelník protože některé věci jsem už měla hotové. Měla jsem dva spodní živůtky které mi dala teta Kate kdysi když se vrátila od Niagarských vodopádů a měla jsem noční košili z mušelínu kterou jsem si dělala když jsem chodila do šití a měla jsem hromadu krajek které jsem si sama uháčkovala. Maminka řekla že budou moc hezké k spodničkám nočním košilím a kalhotkám. Taky jsem už měla něco vyšitého. Měla jsem kulatou dečku na stůl a dva povlaky na polštáře sice oba lněné ale s různými vzory.

Bylo úžasně hezké být zasnoubená. Známí nás zvali a každý k nám byl hrozně hodný. Frank mě vodil kam se dalo. Vzal mě do divadla na Sherlocka Holmese a bylo to poprvé co jsem byla v divadle ale nezpívalo se tam a tak jsem byla trochu zklamaná. Měla jsem radši music-hally protože tam byla hudba. Když se oteplilo Frank začal být strašně rozmařilý najal bryčku a udělali jsme si krásný výlet. Někdy si mě taky dobíral že koupí tandem.

Když jsem odcházela z obchodu byly ke mně všechny dívky moc milé. Měly jsme takovou malou hostinu ve společné jídelně a koupily mi růžové kimono s bílou vatovou podšívkou a bylo moc krásné. A všechny dívky říkaly že mi závidí a jestli se nebojím odejít a nechat s nimi Franka samotného ale řekla jsem že věřím Frankovi ať je kdekoliv. Pak mě všechny líbaly na rozloučenou a říkaly že jim budu scházet přestože jsem byla vždycky tak tichá a že si zasluhuji štěstí které mě očekává. A bylo mi líto že odcházím protože se mi u Landryho líbilo. Ale dívky mi slíbily že mě všechny přijdou navštívit až budu vdaná.

Potom jsme s maminkou měly hrozně napilno. Šily jsme a šily a šily a myslela jsem že nikdy neskončíme zvláště když maminka trvala na tom aby se všechno šilo v ruce. Maminka řekla že je to o mnoho hezčí a vznešenější. A pak se všechno muselo obroubit. Všechny prostěradla a povlaky na polštáře a utěrky měly červenou obrubu a ručníky modrou a pak jsme vyšívaly monogramy a W dalo strašně práce. Řekla jsem mamince že bych si radši měla vzít muže jehož příjmení začíná s I a maminka řekla ty si máš co naříkat. Pak bylo třeba vyšít a obroubit ubrusy a polštáře. A potom jsme šily všechny mé věci košile a kalhotky živůtky noční košile a spodničky. Maminka řekla že mám výbavu jakou by mi moc děvčat závidělo. Někdy k nám chodila Fanny Bensonová s děvčaty z obchodu pomáhaly mi a obdivovaly se mým věcem.

Na šaty jsme zavolaly švadlenu. Maminka řekla že musím mít dost šatů aby mi je Frank aspoň dva roky nemusel kupovat. Švadlena mi udělala dvě sukně a tři blůzky jak to bylo v módě s malými klopami a s roztomilými vysokými límečky ale rukávy už nebyly tak bohaté jako bývaly dříve. Koupily jsme hotový kostým byl hrozně drahý stál jedenáct dolarů ale maminka řekla že je lepší kostým koupit než ho dělat doma stejně to nepřijde levněji. A koupily jsme dva páry bot s knoflíčky a hromadu punčoch. Maminka koupila šest párů florových a šest párů bavlněných. A dostaly jsme deset procent na všechno co jsme kupovaly u Landryho a to bylo moc dobré.

Frank řekl proč si toho tolik dělám a tak jsem mu povídala že maminka řekla že mu dva roky nesmím říkat o peníze na šaty a Frank se smál a řekl že všechno co má je moje a že si jen přeje aby byl moc bohatý a mohl mi koupit všechno na světě co bych si přála.

Asi v polovině května jsme šli s maminkou a Frankem kupovat nábytek a koupili jsme samé hezké věci. Najali jsme si byt hned ve vedlejší ulici od nás a domácí nám řekl že si to můžeme hned zařídit. Do salonu jsme koupili soupravu tří křesel. Byla z mahagonu se zelenými plyšovými polštáři a maminka nám dala klavír. Bylo dobře že dečka na piano byla zelená protože to všechno šlo dohromady. Doprostřed salonu jsme koupili kulatý stůl a na něj jsme dali album ze zeleného plyše. Udělala jsem novou zelenou deku na římsu u krbu aby se hodila k dečce na pianu ale dalo mi to moc práce než jsem sehnala stejné třásně. A koupili jsme dvě hezké velké vázy které jsme postavili na krb a doprostřed jsem dala hodiny. Na stěny jsme dali zelené papírové tapety s bledězelenými kvítky. Ložnice byla vlastně částí salonu a oddělili jsme ji zelenou plyšovou portiérou a když jsme dali do salonu zelený koberec tak to vypadalo nádherně. Koberec vybral Frank a protože na něm byly hezké velké červené květy vypadal vesele. Myslela jsem si že nikdo na světě nemá tak krásný salon a když jsme pověsili obrazy a postavili jsme tam skleník se soškami a různými drobnostmi tak to bylo všechno prostě elegantní.

Do ložnice jsme koupili velkou mosaznou postel a toaletní stolek na který jsem položila na jednu stranu stříbrný kartáč na vlasy a hřeben který jsem dostala k Ježíšku a na druhou stranu kartáč a hřeben který jsem Frankovi koupila abychom měli oba stejné.

Jídelna byla taky hezká ale neměli jsme už peníze na koberec a Frank říkal že si ho koupíme později. Ale měli jsme hezký čtyřhranný stůl s pěti židlemi a jedním křeslem ze světlého dubu a velký bufet a kredenc na porcelán. A koupili jsme pohovku potaženou černou kůží aby si mohl Frank po večeři odpočinout než uklidím ze stolu a umyju nádobí. Maminka mi dala všechny své saténové povlaky a měla ušetřené tři stovky za které jsme nakoupili broušené sklo které jsme na gumových podložkách postavili na bufet vypadalo to překrásně a do kredence jsem dala talíře a čajový servis a to taky vypadalo dobře. Jedině parkety byly ošklivé a zašlé a tak jsem řekla jestli bychom nemohli na něčem uspořit a koupit linoleum a maminka řekla ano to je dobrý nápad a tak jsme koupili linoleum. Mělo hezký hnědý vzor s květy a vypadalo skoro jako koberec dalo se líp čistit a byla jsem přesvědčena že příští rok si jistě koupíme koberec.

Chtěla jsem mít hezkou kuchyni a později jsem byla ráda že byla tak hezká protože mi připadalo hloupé jíst v pokoji. Měla jsem s tím vždycky mnoho zbytečné práce a tak jsme začali jíst v kuchyni protože to bylo daleko pohodlnější a v zimě bylo v kuchyni příjemně teplo. Na poličky jsem dala barevné papíry a na podlahu hezké linoleum vyčistila jsem plotnu že by se na ní mohlo jíst jak byla čistá dala jsem záclony do oken přikryla jsem dřez bílým voskovaným plátnem a na stůl jsem je dala taky.

Bylo toho tolik že jsem si myslela že s tím nikdy nebudu hotová. Musela jsem zavolat instalatéra aby mi zavedl vodu k dřezu a sháněla jsem pohrabáč s dřevěným držadlem místo staromódního železného pohrabáče a do okna skříňku na jídlo a musela jsem pamatovat na tolik věcí které bylo třeba koupit hrnec na prádlo a žehlicí prkno kastroly pánve formu na bábovky a nákypy pekáč a plech na pečení cedníky a sítka a kořenky bedničku na mouku a množství jiných drobností. Byla jsem hrozně unavená.

Ale konečně přišel pátý červen oblékla jsem si bílé šaty a závoj Frank si vzal nový tmavomodrý oblek a cylindr a vypadal moc krásně. Do kostela přišlo mnoho přátel ale domů k mamince šla jen rodina ale nikdo se neurazil a sypali na nás rýži když jsme šli ke kočáru a smáli se na nás. Na okraji chodníku stály děti a smály se protože vypadaly tak legračně ve vyleštěných stěnách kočáru a jeden člověk je chtěl rozehnat. Ale řekla jsem mu aby je nechal a najednou jsem dostala sama chuť vystoupit a jít se podívat jak vypadám. Tak jsem vystoupila a viděla jsem se ale byla jsem úplně jiná celá sražená a krátká a když jsem se pohnula tak se ty směšné tvary různě měnily a tak jsem se smála a poprosila jsem Franka o nějaké drobné a rozdala jsem je dětem. Potom jsem si zase sedla do kočáru a nějak se mi chtělo plakat protože mi najednou napadlo že jsem už dospělá vdaná a dostala jsem hrozný strach a přála jsem si abych byla zas malá holčička a přitulila jsme se k Frankovi. A Frank se naklonil ke mně a jeli jsme domů k mamince kde jsme měli malou hostinu každý nám dával rady a říkal Frankovi aby se o mne staral a nakonec jsme se zvedli když si nás nikdo nevšímal a šli jsme do svého domova.

6

Manželství se mi hrozně líbilo až na jednu věc. Snad jsem si myslela že se něco podobného děje ale nikdy jsem o tom moc nepřemýšlela. Po týdnu co jsem byla vdaná mi maminka řekla že mi snad měla povědět o manželství něco víc ale řekla jsem jí aby si nedělala žádné starosti že je všechno v pořádku. Frank byl co se toho týče vždycky moc milý ale nedovedl pochopit proč mě to tak překvapuje. Ze začátku mi to trochu vadilo ale pak jsem si zvykla až na to že to Franka někdy chytlo třeba uprostřed večeře. Najednou se na mne začal tak divně dívat. Snědli jsme jenom polévku kotlety a brambory byly na stole všechno tak dobré a vtom se Frank zvedl a řekl oh Mary jak tě miluji a přišel k mé židli a začal mě tak zvláštně líbat a byla jsem z toho celá pryč protože když jsme se vrátili ke stolu kotlety a brambory už vystydly a ohřáté už nebyly tak dobré.

Ale všechno ostatní v manželství se mi líbilo. Ráda jsem ráno vstávala a vařila snídani zatímco se Frank oblékal a snídala jsem s ním potom ve svém hezkém růžovém kimonu. Frank mě na rozloučenou políbil a já jsem pak uklízela kuchyni stlala jsem postel zametala jsem a utírala prach. V pondělí jsem vždy prala v úterý žehlila ve středu jsem zašívala a čistila stříbro a myla jsem broušené sklo ve vodě se čpavkem. Na oběd jsem byla doma sama a tak jsem si s tím moc nehrála a hned po obědě jsem šla na trh nakupovat. Ráda jsem kupovala jídla která měl Frank rád a už jsem jich znala dost. Odpoledne jsem neměla co dělat a tak jsem chodívala k mamince nebo jsem něco šila a potom jsem se pustila do vaření. Jak to bylo krásné když jsem slyšela Franka na schodech honem jsem si utřela ruce a běžela jsem mu naproti a než jsem se nadála už mne chytil do náruče.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Krev mé krve.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.