Vyčůránci –
Záchodová pomsta

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Alena Penzešová

Vyčůránci – Záchodová pomsta – e-kniha

Copyright © Fragment, 2015

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Věnováno mému synu Maxovi a jeho kocouru Chuliovi Mipovi – Vznešenému Fetusovi

Záchodová pomsta

„Hni sebou, Míšo! Kvůli tobě přijdu pozdě!“ popohání Jakub bráchu a nervózně přešlapuje. Jako by nestačilo, že už teď má zpoždění a přijde pozdě na důležitou schůzku básníků. A to všechno kvůli zpomalenému hrochovi Michalovi. Ten lenoch moc dobře ví, že by si měl pospíšit. Ale ne, to by nebyl on, aby nedělal naschvály.

Jakub si neklidně mne tvář a s tragickým výrazem sleduje Míšu. Tohle líné strašidlo má být jeho dvojče? Neee! Tenkrát v porodnici se musel stát strašný omyl. Jeho bratra určitě vyměnili a místo něj si rodiče přinesli domů tohohle ultralíného trapáka, Michala-pecivála, který mu celý život pouze závidí jeho úspěchy.

Jakub znechuceně pozoruje, jak se Michal pomalu, po centimetrech přesouvá. Připomíná mu zrezivělého robota, kterého se ujal starý šílený vědec a udělal z něj stroj na testování nervů.

„To mi děláš schválně? Dobře víš, že mám být dnes jmenován zástupcem Spolku básníků. Náš předseda Honzík už na mě čeká. Kvůli tobě nestihnu jeho slavnostní projev!“ vyčítá bráchovi.

Michal se zatváří lítostivě. Vypadá, jako by se právě chystal Jakubovi oznámit nesmírně závažnou zprávu. Například že na jejich „oblíbenou“ školu spadl meteorit. Poplácá bráchu po zádech a spustí:

„Tlustoprdek můj milý

zas mi do uší kvílí.

Rád by už šel do školičky

líbat Janovi nožičky.“

„Áhahaháááá!“ dusí se Michal smíchy ze svých vydařených rýmů. Nedokáže pochopit, jak se může Jakub dobrovolně hrnout na setkání s prasečím ksichtem Janem ještě i po vyučování. A už vůbec nerozumí tomu, jak může bez špuntů v uších poslouchat jeho ohyzdnou, nechutnou a traumatizující poezii.

„Ááá, tra-tra-trapáááku, pojď už!“ kvílí Jakub, aby přehlušil Míšův smích.

„Neměl sis zapomenout klíče ve škole, Tlustoprde. Teď počkáš, až nakrmím Vznešeného Fetuse. Jeho zajímá tvůj básnický spolek asi tak jako mě,“ obhajuje se Michal a ještě pomaleji otevírá svému kocourovi kočičí konzervu. „Můžeš to celé sežrat, můj Vznešený Fetusi. Všechno je tvoje. Je to fakt dobré,“ přesvědčuje kocoura.

„Fuj, tobě z těch kočičích zvratků v konzervě není zle? Smrdí to hůř než sud na slepičince, který stará Slížková přisunula k našemu plotu.“ Jakub si zacpává nos. Trapák Míša a jeho rozmazlený kocour mu už pořádně dlouho leží v žaludku. Nebylo by skvělé, kdyby se brácha přestěhoval k jejich bláznivé sousedce? Kocoura Fetuse a jeho zapáchající kočičí konzervy by samozřejmě musel vzít s sebou. Vždyť kurník staré Slížkové je dost prostorný. Pochopitelně, Míšův nový notebook by zůstal jemu. Stará ježibaba Slížková je přece dost vynalézavá. Jistě by Michálkovi vymyslela nějaký vhodný program namísto hraní počítačových her. Například sběr slepičinců nebo praní bombarďáků.

Už vidí sám sebe, jak bratrovi mává z okna, zatímco ten se stěhuje do kurníku. „Sbohem, Míšo, budeš nám chybět!“ křičí z plna hrdla a usilovně mává s úsměvem na rtech. No, a jednou v noci se u nich doma ozve škrábání na dveře. Krása. Konečně se Jakub dočká té vysněné chvíle. Uvidí ufňukaného a prosícího Michala, který se tulí k rohožce, spíná ruce a přitom mu z vlasů stéká čerstvý slepičinec.

Ještě moment. Lekce u paní Slížkové by neměla skončit bez důrazné, srdcervoucí omluvy. Jakub si založí ruce a přemýšlí, jak by asi měla Míšova omluva znít.

„Drahý brácho! Ó, drahý Jakube! Slibuji, že už navždy budu uklízet tvůj pokoj. Budu za tebe vysávat i mýt podlahy, jen mě prosím už neposílej ke staré Slížkové! Když mě necháš spát v komoře na nářadí, už n

…

Toto je pouze náhled elektronické knihy. Zakoupení její plné verze je možné v elektronickém obchodě společnosti eReading .