Vzor citace: MAISNER, M., TRAPL, V. Řád Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky. Komentář. Praha: Wolters Kluwer, a. s., 2015. 232 s.

Právní stav publikace je k 1. 10. 2015

© JUDr. Martin Maisner, Ph.D., MCIArb, JUDr. Vojtěch Trapl, 2015

Translation © JUDr. Vít Horáček, Ph.D., 2015

ISBN 978-80-7478-969-4 (brož.)

ISBN 978-80-7478-970-0 (e-pub)

Seznam použitých zkratek

Právní předpisy

ex. řád

zákon č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční činnosti (exekuční řád) a o změně dalších zákonů

insolvenční zákon

zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon)

Listina

usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

Newyorská úmluva

Úmluva o uznání a výkonu cizích rozhodčích nálezů uzavřená 10. června 1958 v New Yorku, publikována ve Sbírce zákonů jako vyhláška č. 74/1959 Sb.

not. řád

zákon České národní rady č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád)

obč. zák.

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

obch. zák.

zákon č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník

o. s. ř.

zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

Řím I

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy

Řím II

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 ze dne 11. července 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy

Úmluva

sdělení federálního ministerstva zahraničních věcí č. 209/1992 Sb., o Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod

Ústava

ústavní zákon České národní rady č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky

vl. nař. č. 351/2013 Sb.

nařízení vlády č. 351/2013 Sb., kterým se určuje výše úroků z prodlení a nákladů spojených s uplatněním pohledávky, určuje odměna likvidátora, likvidačního správce a člena orgánu právnické osoby jmenovaného soudem a upravují některé otázky Obchodního věstníku a veřejných rejstříků právnických a fyzických osob

z. m. p. s.

zákon č. 91/2012 Sb., o mezinárodním právu soukromém

z. r. ř.

zákon č. 216/1994 Sb., o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů

z. ř. s.

zákon č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních

z. s. z.

zákon č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství

zák. č. 40/1964 Sb.

zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, účinný do 31. 12. 2013

zák. č. 300/2008 Sb.

zákon č. 300/2008 Sb., o elektronických úkonech a autorizované konverzi dokumentů

zák. o soudech a soudcích

zákon č. 6/2002 Sb., o soudech, soudcích, přísedících a státní správě soudů a o změně některých dalších zákonů (zákon o soudech a soudcích)

zák. o ÚS

zákon č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu

zák. práce

zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce

ZKV

zákon č. 328/1991 Sb., o konkursu a vyrovnání

Další právní dokumenty

Řád RS*

Řád Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky, účinný od 1. 7. 2012

Statut RS

Statut Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky, účinný od 1. 1. 1995

UNCITRAL Rules

UNCITRAL Arbitration Rules 2010 (Pravidla UNCITRAL), ve znění revize z roku 2010

UML

UNCITRAL Model Law on International Commercial Arbitration (Vzorový zákon UNCITRAL o mezinárodním rozhodčím řízení)

Ostatní zkratky

ESLP

Evropský soud pro lidská práva

IBA

Mezinárodní advokátní komora

KS

krajský soud

NS

Nejvyšší soud

NSS

Nejvyšší správní soud

RS / Rozhodčí soud

Rozhodčí soud při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky

UNCITRAL

Komise OSN pro mezinárodní obchodní právo

ÚS

Ústavní soud

VS

Vrchní soud

* Pokud není v dalším textu komentáře uvedena norma za citovaným ustanovením, jde o citaci platného ustanovení Řádu RS.

SEZNAM PŘEDPISŮ CITOVANÝCH V KOMENTÁŘI^1, 2

ústavní zákon České národní rady č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky

usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník

zákon č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník

zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

zákon č. 91/2012 Sb., o mezinárodním právu soukromém

zákon č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních

zákon č. 36/1967 Sb., o znalcích a tlumočnících

zákon č. 119/1990 Sb., o soudní rehabilitaci

zákon č. 403/1990 Sb., o zmírnění následků některých majetkových křivd

zákon č. 229/1991 Sb., o úpravě vlastnických vztahů k půdě a jinému zemědělskému majetku

zákon č. 328/1991 Sb., o konkursu a vyrovnání

zákon České národní rady č. 549/1991 Sb., o soudních poplatcích

zákon č. 214/1992 Sb., o burze cenných papírů

zákon č. 229/1992 Sb., o komoditních burzách

zákon České národní rady č. 301/1992 Sb., o Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky

zákon České národní rady č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád)

zákon č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu

zákon č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství

zákon č. 216/1994 Sb., o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů

zákon č. 223/1994 Sb., o sloučení Československé obchodní a průmyslové komory s Hospodářskou komorou České republiky, o některých opatřeních s tím souvisejících a o změně a doplnění zákona České národní rady č. 301/1992 Sb., o Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky, ve znění zákona č. 121/1993 Sb.

zákon č. 85/1996 Sb., o advokacii

zákon č. 82/1998 Sb., o odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu veřejné moci rozhodnutím nebo nesprávným úředním postupem a o změně zákona České národní rady č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád)

zákon č. 29/2000 Sb., o poštovních službách a o změně některých zákonů (zákon o poštovních službách)

zákon č. 133/2000 Sb., o evidenci obyvatel a rodných číslech a o změně některých zákonů (zákon o evidenci obyvatel)

zákon č. 227/2000 Sb., o elektronickém podpisu a o změně některých dalších zákonů (zákon o elektronickém podpisu)

zákon č. 365/2000 Sb., o informačních systémech veřejné správy a o změně některých dalších zákonů

zákon č. 367/2000 Sb., kterým se mění zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony

zákon č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční činnosti (exekuční řád) a o změně dalších zákonů

zákon č. 6/2002 Sb., o soudech, soudcích, přísedících a státní správě soudů a o změně některých dalších zákonů (zákon o soudech a soudcích)

zákon č. 555/2004 Sb., kterým se mění zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 150/2002 Sb., soudní řád správní, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 549/1991 Sb., o soudních poplatcích, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 85/1996 Sb., o advokacii, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon)

zákon č. 123/2008 Sb., kterým se mění zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 97/1963 Sb., o mezinárodním právu soukromém a procesním, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 549/1991 Sb., o soudních poplatcích, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 300/2008 Sb., o elektronických úkonech a autorizované konverzi dokumentů

zákon č. 7/2009 Sb., kterým se mění zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, a další související zákony

zákon č. 19/2012 Sb., kterým se mění zákon č. 216/1994 Sb., o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů, ve znění pozdějších předpisů, a další související zákony

nařízení vlády č. 351/2013 Sb., kterým se určuje výše úroků z prodlení a nákladů spojených s uplatněním pohledávky, určuje odměna likvidátora, likvidačního správce a člena orgánu právnické osoby jmenovaného soudem a upravují některé otázky Obchodního věstníku a veřejných rejstříků právnických a fyzických osob

vyhláška Ministerstva spravedlnosti č. 37/1967 Sb., k provedení zákona o znalcích a tlumočnících

vyhláška Ministerstva financí č. 72/1993 Sb., o osvobození na úseku soudních poplatků

vyhláška Ministerstva spravedlnosti č. 177/1996 Sb., o odměnách advokátů a náhradách advokátů za poskytování právních služeb (advokátní tarif)

Řád Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky (HK01/2012)

Statut Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky, účinný od 1. 1. 1995

opatření Ministerstva financí č. 46/1992 Sb., o osvobození Československé obce sokolské a ostatních znovu vzniklých tělovýchovných organizací od notářských, soudních a správních poplatků

Úmluva o protokolu o doložkách o rozsudím (č. 191/1931 Sb.)

Úmluva o vykonatelnosti cizích rozhodčích výroků (č. 192/1931 Sb.)

Úmluva o uznání a výkonu cizích rozhodčích nálezů (č. 74/1959 Sb.)

Evropská úmluva o obchodní arbitráži (č. 176/1964 Sb.)

Úmluva o promlčení při mezinárodní koupi zboží (č. 123/1988 Sb.)

Úmluva OSN o smlouvách o mezinárodní koupi zboží (č. 160/1991 Sb.)

Dodatkový protokol k Úmluvě o promlčení při mezinárodní koupi zboží (č. 161/1991 Sb.)

Úmluva o ochraně lidských práv a základních svobod (č. 209/1992 Sb.)

nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. 5. 2000 o úpadkovém řízení

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 ze dne 11. 7. 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy (Řím II)

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. 6. 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I)

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004

UNCITRAL Model Law on International Commercial Arbitration (Vzorový zákon UNCITRAL o mezinárodním rozhodčím řízení)

UNCITRAL Arbitration Rules 2010 (Pravidla UNCITRAL, ve znění revize z roku 2010)

1 Předpisy jsou řazeny v pořadí:

– ústavní zákony,

– kodexy,

– zákony,

– ostatní právní předpisy,

– mezinárodní smlouvy,

– předpisy práva Evropské unie.

2 Není-li uvedeno jinak, jsou všechny předpisy v textu citovány ve znění pozdějších předpisů.

PŘEDMLUVA

Publikace, kterou držíte v rukou, si neklade za cíl prezentovat nové teorie či vědecká východiska, ale spíše usnadnit praktickou orientaci rozhodcům a právním zástupcům stran rozhodčího sporu. Tuto pomůcku si vynutila situace, kdy na jedné straně trvale vzrůstá počet rozhodčích sporů rozhodovaných u Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky a na druhé straně se rozhodčího řízení u této instituce účastní stále častěji osoby, které nemají nadbytek praktických zkušeností s tímto druhem řízení. Připočteme-li k tomu situaci, kdy obecné soudy mají nejen tendenci rušit rozhodčí nálezy z příčin často malicherných, ale v některých případech i nepřípustně přezkoumávat rozhodčí nálezy nebo i procesní usnesení způsobem, který zákon nedovoluje, je zřejmé, že praktická pomůcka pro rozhodce i účastníky řízení by mohla kvalitě řízení i kvalitě jednotlivých rozhodnutí výrazně přispět.

Během přípravy komentáře došlo k tzv. technické novele, která má formu Dodatku č. 1 k Řádu Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky. Tento dodatek byl uveřejněn Obchodním věstník a je účinný od 1. 10. 2015.

Tento komentář se vztahuje k úplnému znění Řádu Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky účinnému od 1. 10. 2015. Podle zvyklostí je v příloze připojeno poslední předešlé znění Řádu Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky.

Současně připojujeme Pokyny pro případ střetu zájmů v mezinárodní arbitráži (schváleno 22. května 2004 na zasedání Mezinárodní advokátní komory – ve znění schváleném IBA Council dne 23. října 2014), což je jediný všeobecně akceptovaný dokument tohoto druhu. Jakkoliv není právně závazný, je velmi dobrou orientační pomůckou, a to nejen v mezinárodním rozhodčím řízení, ale i pro řízení před Rozhodčím soudem při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky. Zařazujeme je jak s poděkováním vedení IBA, které nám to laskavě umožnilo, tak s poděkováním JUDr. Vítu Horáčkovi, Ph.D., který materiál přeložil.

Autoři

ŘÁD ROZHODČÍHO SOUDU PŘI HOSPODÁŘSKÉ KOMOŘE ČESKÉ REPUBLIKY A AGRÁRNÍ KOMOŘE ČESKÉ REPUBLIKY

Rozhodčí soud při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky vydává, jako stálý rozhodčí soud na základě § 19 zákona ČNR č. 301/1992 Sb., o Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky, ve znění pozdějších předpisů, a § 13 zákona č. 216/1994 Sb., o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů, ve znění pozdějších předpisů tento řád.

Komentář

1. Zákon č. 216/1994 Sb., o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů, obsahuje z velké části ustanovení veřejnoprávní povahy, neboť jimi zasahuje do organizace nalézání práva a tím do výkonu soudní moci. Při jeho používání nelze vycházet ze zásady, že každý může činit, co není zákonem zakázáno, ale naopak lze na jeho základě, pokud jde o organizování rozhodování, činit jen to, co zákon stanoví a dovoluje. Základem pro vyřešení této otázky byla otázka výkladu slov „na základě zákona“ v ustanovení § 13 odst. 1 z. r. ř., ve znění platném do 31. 3. 2012. Podle platného znění tohoto ustanovení platí, že stálé rozhodčí soudy mohou být zřízeny pouze jiným zákonem nebo jen tehdy, pokud jejich zřízení jiný zákon výslovně připouští. Existence určitého stálého rozhodčího soudu nebo určitého přesně vymezeného druhu stálých rozhodčích soudů musí mít výslovnou oporu v zákoně, kterým se stálý rozhodčí soud zřizuje nebo se zakládá možnost jeho zřízení. Pouze stálé rozhodčí soudy, zřízené zákonem, mohou vydávat své statuty a řády, které jsou uveřejněny v Obchodním věstníku (viz vl. nař. č. 351/2013 Sb.). Statuty a řády určují způsob jmenování rozhodců, jejich počet a mohou výběr rozhodců vázat na seznam vedený u stálého rozhodčího soudu. Statuty a řády mohou též určit způsob řízení a rozhodování i jiné otázky související s činností stálého rozhodčího soudu a rozhodců včetně pravidel o nákladech řízení a odměňování rozhodců. Zákon o rozhodčím řízení tak svěřuje soustavnou rozhodcovskou činnost výslovně pouze stálým rozhodčím soudům, zřízeným zákonem. Zákon současně upravuje také rozhodcovskou činnost ad hoc, mimo stálý rozhodčí soud.

2. Podle čl. 36 odst. 1 Listiny platí, že se každý může domáhat stanoveným postupem svého práva u nezávislého a nestranného soudu a ve stanovených případech u jiného orgánu. Ustanovení § 13 odst. 1 z. r. ř. využívá možnosti dané citovaným čl. 36 odst. 1 Listiny a stanoví vedle osob rozhodců jiné orgány, u nichž se lze domáhat práv postupem, který zákon o rozhodčím řízení stanoví.

3. Postavení stálého rozhodčího soudu jako jiného orgánu zmíněného v citovaném čl. 36 odst. 1 Listiny vyplývá z ustanovení § 2 odst. 1 z. r. ř., podle něhož může o majetkových sporech stran rozhodovat podle jejich dohody jeden nebo více rozhodců nebo stálý rozhodčí soud.

4. Vzhledem k ústavněprávnímu významu stálých rozhodčích soudů jako jiných orgánů, u nichž se lze stanoveným postupem domáhat práv, odpovídá správnému výkladu uvedeného ústavního ustanovení čl. 36 odst. 1 Listiny, že jiné orgány v něm zmíněné, které jinak blíže označeny nejsou, mohou být vytvářeny jen zvláštními zákony.

5. Takovými zákony jsou vedle zákona o rozhodčím řízení zákonné předpisy, o něž se opírá existence stálých rozhodčích soudů. Využívání možnosti vytváření jiných orgánů ve smyslu uvedeného ústavněprávního ustanovení je možné jen zvláštními zákonnými předpisy veřejnoprávní povahy, které buď určitý stálý rozhodčí soud výslovně označený zřídí, nebo poskytnou možnost zřizovat výslovně vymezený okruh stálých rozhodčích soudů.

6. V České republice jsou jedinými stálými rozhodčími soudy, jejichž postavení je upraveno na základě zmocnění § 13 z. r. ř., pouze tři stálé rozhodčí soudy. Nejdéle působí Rozhodčí soud při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky, který byl zřízen na základě ustanovení § 13 odst. 1 z. r. ř. podle § 19 odst. 1 zákona č. 301/1992 Sb., o Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky, a nyní působí podle § 3 zák. č. 223/1994 Sb., o sloučení Československé obchodní a průmyslové komory s Hospodářskou komorou České republiky, o některých opatřeních s tím souvisejících a o změně a doplnění zákona České národní rady č. 301/1992 Sb., o Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky, ve znění zákona č. 121/1993 Sb., jako právní nástupce Rozhodčího soudu Československé obchodní a průmyslové komory, který byl zřízen již v roce 1949 (výnosem Ministerstva zahraničního obchodu č. 511.754/49-II/1 ze dne 27. 5. 1949, Statut a Řád Rozhodčího soudu Československé obchodní a průmyslové komory). Rozhodčí soud při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky působí jako nezávislý orgán pro rozhodování majetkových sporů nezávislými rozhodci podle předpisů o rozhodčím řízení, jestliže jeho pravomoc vyplývá pro daný spor z platné rozhodčí smlouvy uzavřené mezi stranami. Je povolán k řízení jak ve sporech s mezinárodním prvkem, vyplývajících ze závazků v mezinárodním obchodním styku, tak ve vnitrostátních sporech, kterými jsou podle Řádu Rozhodčího soudu majetkové spory, v nichž mají všichni účastníci sídlo, popř. bydliště na území České republiky. Otázky řízení, které nejsou upraveny v Řádu RS, se řídí ustanoveními zákona č. 216/1994 Sb., o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů.

7. Podle ustanovení § 13 odst. 2 z. r. ř. mohou stálé rozhodčí soudy vydávat své statuty a řády; tyto statuty a řády mohou určit způsob jmenování rozhodců, jejich počet, a mohou výběr rozhodců vázat na seznam vedený u stálého rozhodčího soudu. Statuty a řády mohou též určit způsob řízení a rozhodování i jiné otázky související s činností stálého rozhodčího soudu a rozhodců včetně pravidel o nákladech řízení a odměňování rozhodců. Jestliže se strany dohodly na příslušnosti konkrétního stálého rozhodčího soudu a neujednaly v rozhodčí smlouvě jinak, platí, že se podrobily předpisům uvedeným § 13 odst. 2 z. r. ř., platným v době zahájení řízení.

8. Řád Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky (dále také jen „Řád RS“) nabyl podle § 60 účinnosti dnem 1. 7. 2012 a byl zveřejněn v Obchodním věstníku č. 23/12 ze dne 6. 6. 2012. Dnem účinnosti Řádu RS byly současně zrušeny:

– Řád Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky uveřejněný v Obchodním věstníku č. 51/94,

– Řád Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky uveřejněný v Obchodním věstníku č. 12/95,

– změna Řádu Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky a změna a doplnění Pravidel o nákladech řízení uveřejněné v Obchodním věstníku č. 43/95,

– změna a doplnění Řádu Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky a Pravidel o nákladech řízení uveřejněná v Obchodním věstníku č. 11/96,

– Řád Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky uveřejněný v Obchodním věstníku č. 30/98,

– Dodatek č. 1 k Řádu a Pravidlům o nákladech rozhodčího řízení pro vnitrostátní spory uveřejněný v Obchodním věstníku č. 45/99,

– Dodatek č. 2 k Řádu a Pravidlům o nákladech rozhodčího řízení pro vnitrostátní spory uveřejněný v Obchodním věstníku č. 17/02,

– Dodatek č. 3 k Řádu a Pravidlům o nákladech rozhodčího řízení uveřejněný v Obchodním věstníku č. 5/07,

– Sazebník nákladů rozhodčího řízení – vnitrostátní spory jako příloha k Pravidlům o nákladech rozhodčího řízení pro vnitrostátní spory uveřejněný v Obchodním věstníku č. 17/11.

9. Platí současně, že řízení zahájená před účinností Řádu RS se dokončí podle dosavadních předpisů, pokud se strany písemně nedohodnou, že se dokončí podle Řádu RS, jinak s omezením vyplývajícím z § 6 odst. 2 pro dohodu stran o postupu v řízení a z § 7 pro dohodu o jazyce, v němž se řízení koná.

10. Dále je stálým rozhodčím soudem Burzovní rozhodčí soud, který je povolán k rozhodování sporů z burzovních obchodů na burze, jestliže jeho pravomoc vyplývá pro daný spor z platné písemné rozhodčí smlouvy, která je obsažena v čl. 36 Pravidel obchodování na burze. Sídlem soudu je sídlo Burzy cenných papírů Praha, a. s. Statut i Řád Burzovního rozhodčího soudu byly schváleny valnou hromadou akcionářů Burzy cenných papírů Praha, a. s., dne 27. 6. 1995. Statut Burzovního rozhodčího soudu byl uveřejněn v Obchodním věstníku č. 3/96 a nabyl účinnosti dnem 4. 10. 1995. Burzou cenných papírů se ve smyslu zákona č. 214/1992 Sb., o burze cenných papírů, ve znění účinném do 30. 4. 2004, rozumí Burza cenných papírů Praha, a. s.

11. Třetím stálým rozhodčím soudem je Burzovní rozhodčí soud Českomoravské komoditní burzy Kladno, který je zřízen burzovní komorou pro rozhodování sporů výlučně z burzovních obchodů a jehož činnost se řídí Řádem Burzovního rozhodčího soudu a Statutem Burzovního rozhodčího soudu. Osoby oprávněné k burzovním obchodům jsou povinny dodržovat předpisy týkající se burzovních obchodů, a pokud je poruší, podrobují se podle čl. 23 Statutu rozhodčímu řízení před tímto rozhodčím soudem. Českomoravská komoditní burza Kladno byla založena zakladatelskou smlouvou dne 6. 9. 1994 podle zákona č. 229/1992 Sb., o komoditních burzách, se sídlem v Kladně. Její Statut byl schválen ustavující valnou hromadou komoditní burzy konané dne 16. 5. 1995.

12. Rozhodování sporů v rozhodčím řízení u některého ze tří uvedených institucionálních rozhodčích soudů nelze považovat za podnikání anebo za poskytování služeb ve smyslu předpisů upravujících podnikání. Toto rozhodování a činnost nahrazuje v mezích zákona a za podmínek stanovených zákonem výkon moci soudcovské příslušející jinak pouze státu, který tak zákonem svěřuje výkon této moci rozhodcům činným v rozhodčím řízení. Jak bylo uvedeno, tuto úpravu je třeba chápat jako úpravu veřejnoprávní svěřující určitý výkon soudní moci výslovně stanoveným osobám a orgánům, a platí tak i zde, že jej lze uplatňovat jen v případech a v mezích stanovených zákonem, a to způsobem, který zákon stanoví.

13. Zatímco organizované a soustavné provádění rozhodčího řízení je výslovně svěřeno stálým rozhodčím soudům, je rozhodčí řízení ad hoc co do svého organizovaní věcí stran. To, co v organizaci rozhodčího řízení plní jinak statuty a řády stálých rozhodčích soudů, mohou strany ujednat v rozhodčí smlouvě, nikoliv však pověřit třetí osoby organizací rozhodčího řízení ad hoc. Rozhodčí smlouva by měla být natolik podrobná, aby rozhodčí řízení na jejím základě mohlo probíhat plynule a bez překážek a komplikací. Pokud by přesto mohlo dojít k situacím, které by bránily průběhu rozhodčího řízení, pak jen zákon může stanovit potřebné zasahování třetích osob, orgánů a institucí. Zákon o rozhodčím řízení tak činí ustanoveními o pomocné činnosti soudů, stejně tak ingerenci určitých osob a institucí upravuje Evropská úmluva o mezinárodní obchodní arbitráži. Zasahování jiných osob nebo k tomu zřizovaných útvarů zákon nestanoví, což ve veřejnoprávní oblasti znamená, že takové zasahování je nepřípustné a protiprávní.

14. Z hlediska tohoto výkladu se tak jevila zcela neudržitelnou a absurdní představa, že by uvedenému ústavnímu ustanovení čl. 36 odst. 1 Listiny i zákonu o rozhodčím řízení odpovídala možnost neomezeného vytváření stálých rozhodčích soudů cestou zakládání právnických osob na základě předpisů soukromého práva a tím zbavení zákonodárce možnosti omezovat zřizování takových jiných orgánů jen na případy jím výslovně stanovené a kontrolované. Pokud však docházelo k tomu, že jakákoli fyzická osoba anebo osoba právnická jako instituce organizovala či organizuje bez opory v zákoně, a to ve sféře práva veřejného, kde jednoznačně platí „co není výslovně dovoleno, je zakázáno“, a to za úplatu či bezplatně, provádění a konání rozhodčího řízení, pak byla tato činnost prováděna bez zákonného zmocnění a měla povahu nedovoleného podnikání. Organizování stálé rozhodcovské činnosti mimo stálý rozhodčí soud zřízený zákonem je neoprávněné, nehledě k tomu, když bývá spojeno s inzercí, která je objektivně schopna klamat veřejnost, neboť zejména laická část veřejnosti může nabýt dojmu, že se jedná o stálou instituci rozhodčího soudu, zřízeného na základě zákona.

15. Praxe, která z takové představy vycházela, byla protizákonná a protiústavní a bylo ji třeba odmítnout. Pokud bylo snad tvrzeno, že takovou praxí zřizované útvary nejsou stálými rozhodčími soudy ve smyslu zákona o rozhodčím řízení, že jejich posláním je usnadnit a pomáhat stranám, které se rozhodnou spor řešit v rozhodčím řízení, v organizování rozhodčího řízení, přičemž tyto útvary vykonávaly činnosti, které jsou typické pro aparáty stálých rozhodčích soudů, pak bylo nutné tyto případy hodnotit jako nepřípustné obcházení zákona, které vyvoláváním neúcty k právnímu řádu je zavrženíhodnější než zjevné porušení zákona.

16. I když se praxe snažila tuto základní právní premisu obejít, díky judikatuře obecných soudů, zejména Ústavního soudu České republiky i Nejvyššího soudu České republiky, došlo k narovnání právních poměrů, kterému svědčí i platné ustanovení § 13 odst. 1 z. r. ř. . Průlomovým rozhodnutím v tomto směru bylo usnesení Vrchního soudu v Praze 12 Cmo 496/2008, které potvrdilo, že jde o obcházení zákona, a na které, byť v jiné věci a s jinou právní kvalifikací neplatnosti rozhodčí smlouvy ve smyslu § 39 zák. č. 40/1964 Sb., navázal rozsudek NS 31 Cdo 1945/2010. Judikatura předcházela novelizaci zákona č. 216/1994 Sb., o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů, provedenou zákonem č. 19/2012 Sb., s účinností od 1. 4. 2012. Další judikatura obecných soudů toto rozhodnutí potvrzuje (viz např. NS 29 Cdo 4140/2010, NS 32 Cdo 2123/2011, NS 23 Cdo 309/2011).

Z judikatury:

1. Neobsahuje-li rozhodčí doložka přímé určení rozhodce ad hoc, resp. konkrétní způsob jeho určení, a odkazuje-li na „rozhodčí řád“ vydaný právnickou osobou, která není stálým rozhodčím soudem zřízeným na základě zákona, je taková rozhodčí smlouva neplatná podle § 39 zák. č. 40/1964 Sb. pro rozpor se zákonem. (NS 29 Cdo 4140/2010, NS 32 Cdo 2123/2011)

2. Pokud rozhodčí smlouva neobsahuje přímé určení rozhodce ad hoc, resp. konkrétní způsob jeho určení, a odkazuje-li na ,,rozhodčí řád“ vydaný právnickou osobou, která není stálým rozhodčím soudem zřízeným na základě zákona, je taková rozhodčí smlouva neplatná podle § 39 zák. č. 40/1964 Sb. Pokud subjekt, který není stálým rozhodčím soudem, zřízeným na základě zvláštního zákona, vykonává takové činnosti, které spadají podle zákona o rozhodčím řízení výlučně do působnosti stálých rozhodčích soudů, jedná se o zcela zřejmý a logicky odvoditelný úmysl odporující zákonu a vzbuzující důvodné pochybnosti o perspektivě nezávislého a nestranného řešení sporu. (NS 23 Cdo 309/2011)

3. Neobsahuje-li rozhodčí smlouva přímé určení rozhodce ad hoc, resp. konkrétní způsob jeho určení, a odkazuje-li na „rozhodčí řád“ vydaný právnickou osobou, která není stálým rozhodčím soudem zřízeným na základě zákona, je taková rozhodčí smlouva neplatná podle § 39 zák. č. 40/1964 Sb. (NS 31 Cdo 1945/2010)

4. Pokud rozhodčí smlouva neobsahuje přímé určení rozhodce ad hoc, anebo konkrétní způsob jeho určení, ale jen stanoví, že rozhodce bude určen jednou smluvní stranou ze seznamu rozhodců vedeného právnickou osobou, která není stálým rozhodčím soudem zřízeným ve smyslu § 13 z. r. ř., a že rozhodčí řízení bude probíhat podle pravidel vydaných touto právnickou osobou, pak je taková rozhodčí smlouva neplatná pro obcházení zákona. (VS Praha 12 Cmo 496/2008)

ČÁST PRVNÍ

§ 1

Základní ustanovení

(1) Rozhodčí soud při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky (dále jen „rozhodčí soud“) je stálým rozhodčím soudem podle zákona č. 216/1994 Sb., o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů, v platném znění (dále jen „zákon“), který působí jako nezávislý orgán pro rozhodování majetkových sporů nezávislými a nestrannými rozhodci.

(2) Rozhodčí soud rozhoduje spory uvedené v odstavci 1, jestliže jeho pravomoc vyplývá pro daný spor

a) z platné rozhodčí smlouvy uzavřené mezi stranami, nebo

b) z mezinárodní smlouvy

a jde o věc, ve které lze rozhodčí smlouvu uzavřít.

(3) Nedostatek pravomoci rozhodčího soudu může strana vznést nejpozději při prvním úkonu v řízení, který se týká věci samé. To neplatí v případě sporů ze spotřebitelských smluv (§ 3 odst. 3 až 6 zákona), nebo jde-li o námitku, že ve věci nelze rozhodčí smlouvu uzavřít.

(4) Řízení před rozhodčím soudem je jednoinstanční. Strany se však mohou v rozhodčí smlouvě dohodnout, že rozhodčí nález může být k žádosti některé z nich nebo obou přezkoumán jinými rozhodci. Při podání návrhu na přezkoumání rozhodčího nálezu se postupuje obdobně jako při podání žaloby.

(5) Strana, která se dozví, že je účastníkem řízení před soudem o zrušení rozhodčího nálezu, oznámí tuto skutečnost bez zbytečného odkladu rozhodčímu soudu; současně zašle rozhodčímu soudu opisy všech podání v takovém řízení o zrušení rozhodčího nálezu, které má k dispozici.

(6) Dojde-li ke zrušení rozhodčího nálezu soudem a pravomoc rozhodčího soudu je dána (§ 34 zákona), proběhne nové projednání sporu podle tohoto řádu. Pokud se strany písemně nedohodnou jinak, spor projednají znovu rozhodci zúčastnění na původním projednání sporu, s výjimkou rozhodce, který nebyl ani podle rozhodčí smlouvy, ani jinak povolán k rozhodování, nebo neměl způsobilost být rozhodcem.

K odst. 1

1. Řád Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky byl vydán podle § 19 odst. 4 zákona ČNR č. 301/1992 Sb., o Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky, stálým rozhodčím soudem, kterým je Rozhodčí soud při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky, vedle Burzovního rozhodčího soudu a Rozhodčího soudu při Českomoravské komoditní burze Kladno, a na základě § 13 odst. 2 z. r. ř.

2. Rozhodčí soud je nezávislým orgánem pro rozhodování majetkových sporů nezávislými a nestrannými rozhodci. Toto postavení Rozhodčího soudu je založeno ustanovením § 19 odst. 1 a 3 zák. ČNR č. 301/1992 Sb., o Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky, podle předpisů o rozhodčím řízení, protože Statut RS a Řád RS upravuje způsob řízení a rozhodování, způsob jmenování rozhodců, jejich počet, organizační uspořádání Rozhodčího soudu, sazebník odměn rozhodců, pravidla o nákladech řízení a další otázky související s činností Rozhodčího soudu a jejím ekonomickým zajištěním.

3. Předpisem pro vedení rozhodčího řízení je zákon č. 216/1994 Sb., o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů. Vzájemný poměr mezi zákonem o rozhodčím řízení a Řádem RS určuje § 59 Řádu RS tak, že v případě, že Řád RS nemá speciální ustanovení, odkazuje ustanovení § 30 z. r. ř. na přiměřené použití zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád.

4. Platí tak, že řada institutů Řádu RS je založena na civilním řízení soudním, které je upraveno zejména zákonem č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, a jakkoli se rozhodčí řízení u Rozhodčího soudu od svého zahájení až do svého skončení řídí výlučně Řádem RS, ustanovení občanského soudního řádu se přiměřeně použije, je-li v Řádu RS mezera. Příslušná ustanovení občanského soudního řádu nelze použít v rozhodčím řízení bez dalšího; přiměřenost použití občanského soudního řádu stanovenou v § 30 z. r. ř. je třeba vykládat ve smyslu rozsudku NS 32 Odo 1528/2005. Z použití termínu „přiměřeně“ v § 30 z. r. ř. vyplývá, že rozhodčí řízení nepodléhá občanskému soudnímu řádu přímo a jeho jednotlivá ustanovení nelze použít v rozhodčím řízení mechanicky. Výraz „přiměřeně“ znamená především zohlednění obecných zásad českého rozhodčího řízení a použití norem občanského soudního řádu pod obecným rámcem zásad českého rozhodčího řízení (tak např. zákon o rozhodčím řízení nestanoví náležitosti rozhodčího nálezu, je proto nutno přiměřeně použít § 157 o. s. ř.). Základní zásadou rozhodčího řízení, která platí i v občanském soudním řízení, je zásada rovnosti stran, zakotvená v § 19 odst. 2 z. r. ř., podle kterého vedou rozhodci rozhodčí řízení tak, aby bez zbytečných formalit a při poskytnutí stejné příležitosti k uplatnění práv všem stranám byl zjištěn skutkový stav věci potřebný pro rozhodnutí sporu. Vzhledem k tomu, že zákon o rozhodčím řízení tuto zásadu nikterak nerozvádí stanovením konkrétních práv účastníků rozhodčího řízení, která nesmí být narušena ve smyslu zachování uvedené zásady, je nutno podle § 30 z. r. ř. použít přiměřeně příslušná ustanovení občanského soudního řádu.

5. Spor, který spadá do pravomoci Rozhodčího soudu, musí být majetkové povahy. Musí jít o majetkový soukromoprávní závazek, vyplývající zejména z převodu závazkového, věcného nebo jiného majetkového práva nebo hodnoty nebo využití práva nebo jiné majetkové hodnoty za úplatu a změnu nebo zánik tohoto vztahu, včetně otázek platnosti, neplatnosti nebo odporovatelnosti daného vztahu. Ustanovení o závazcích, které vznikají ze smluv, se použijí přiměřeně i na závazky vznikající na základě jiných právních skutečností.

6. Například podle usnesení NS 32 Cdo 3163/2011 pokud byla sjednána rozhodčí doložka ve smlouvě o poradenství tak, že se vztahuje nejen na práva vznikající přímo z této smlouvy, nýbrž též na práva s těmito právy související, neumožňuje to dovodit, že tato rozhodčí doložka se vztahuje též na jiný spor, jehož předmětem byl nárok na vydání věci, kterou žalovaná jako kupující převzala na základě kupní smlouvy, od níž žalobkyně odstoupila pro prodlení se zaplacením kupní ceny. Vztahy z kupní smlouvy se vztahy ze smlouvy o poskytování poradenství spolu − samy o sobě − nijak nesouvisejí. Souvislost mezi těmito závazkovými vztahy nezaložila ani skutečnost, že došlo k započtení vzájemných pohledávek z těchto vztahů. Skutečnost, že posouzení právního vztahu vzniklého ze smlouvy, která obsahuje rozhodčí doložku, je předběžnou otázkou pro posouzení právního vztahu (žalobou uplatněných práv a odpovídajících povinností jeho účastníků) vzniklého z jiné právní skutečnosti, nezakládá mezi těmito právními vztahy souvislost ve smyslu § 2 odst. 4 z. r. ř. V poměrech takové věci to znamená, že obecnému soudu není odňata pravomoc k projednání sporu o vydání věci v důsledku toho, že posouzení otázky, zda žalobkyně účinně odstoupila od kupní smlouvy pro prodlení žalované se zaplacením kupní ceny, závisí na posouzení otázky, zda pohledávka žalobkyně z titulu nároku na zaplacení kupní ceny zanikla započtením vzájemné pohledávky žalované z právního vztahu, jenž vznikl ze smlouvy obsahující rozhodčí doložku, a tudíž především otázky, zda tu vzájemná pohledávka žalované z takového právního vztahu vůbec byla (zda vznikla). Tuto otázku je totiž obecný soud oprávněn posoudit pro své potřeby (předběžně) sám, i když by rozhodnout pro nedostatek pravomoci o této otázce nemohl, obdobně jako mu ustanovení § 135 odst. 2 věty první o. s. ř. přiznává oprávnění posoudit právní otázku jako předběžnou, o níž mají pravomoc rozhodovat jiné orgány.

7. Ve vztahu k výše uvedenému platí obecná úprava § 9 odst. 2 obč. zák., podle kterého se soukromá práva a povinnosti majetkové povahy řídí občanským zákoníkem v tom rozsahu, v jakém je neupravují jiné právní předpisy. Občanský zákoník je základem tuzemského soukromého práva, jsou mu podřízena všechna soukromoprávní ustanovení, byť je obsahují jiné zákony nebo další předpisy. Podle § 592 obč. zák. platí, že majetkové povahy je i opomenutí, kterým dlužník pozbyl majetkové právo nebo kterým jiné osobě vůči sobě vznik, zachování nebo zajištění jejího práva majetkové povahy způsobil. Podle § 1721 obč. zák. má ze závazku věřitel vůči dlužníku právo na určité plnění jako na pohledávku a dlužník má povinnost toto právo splněním dluhu uspokojit. Plnění, které je předmětem závazku, musí být podle § 1722 obč. zák. majetkové povahy a odpovídat zájmu věřitele, i když tento zájem není jen majetkový. Podle § 1723 odst. 1 obč. zák. závazek vzniká ze smlouvy, z protiprávního činu, nebo z jiné právní skutečnosti, která je k tomu podle právního řádu způsobilá.

8. Vedle relativních majetkových práv ve smyslu § 1721 obč. zák. (§ 488 zák. č. 40/1964 Sb.), vznikajících mezi dvěma či více vždy individuálně určenými subjekty v daném vztahu existují vztahy absolutní, které taxativně stanoví zákon. Porušení absolutního práva zakládá majetkové právo relativní, například ve smyslu § 2910 obč. zák., když ten, kdo způsobí újmu (porušením absolutního práva), za odčinění újmy odpovídá. Absolutní majetková práva jsou upravena v § 977 obč. zák. Jsou jimi práva věcná (§ 979 a násl. obč. zák.) a právo dědické (§ 1475 a násl. obč. zák.). Výčet těchto práv je uzavřený (tzv. numerus clausus), a proto strany nemohou takovou povahu práva sjednat.

9. Stejné platí pro předmět sporů vyplývající z hmotných ustanovení cizího použitelného práva, které mají být projednány před Rozhodčím soudem.

K odst. 2

10. Arbitrabilita sporu, tj. zda se spor týká věci, o níž lze uzavřít platnou rozhodčí smlouvu a tím založit pravomoc Rozhodčího soudu, vyplývá pro daný spor z platné rozhodčí smlouvy uzavřené mezi stranami, nebo z mezinárodní smlouvy, pokud jde o věc, ve které lze rozhodčí smlouvu uzavřít.

11. Rozhodčí smlouva může být sjednána buď jako (1) smlouva o rozhodci (compromis), kdy strany sjednají pravomoc Rozhodčího soudu, pokud již ke sporu došlo, nebo jako (2) rozhodčí doložka (clause compromissoire), popř. tzv. neomezený kompromis, kdy se smlouva vztahuje na řešení sporů z vymezeného okruhu právních vztahů, které by mohly mezi účastníky vzniknout, aniž by je omezovala na spory z určitého jediného vztahu. Pro rozhodčí smlouvu je předepsána písemná forma podle § 3 odst. 1 z. r. ř. Rozhodčí smlouvu uzavírají strany této smlouvy, kterými mohou být osoby fyzické (člověk) i právnické (obchodní korporace, jinak ve smyslu § 15 a násl. obč. zák.), přičemž s osobou je spojena kategorie právní osobnosti (personnalité juridique, juridical personality, Rechtspersönlichkeit, rechtspersoonli[j]kheid apod.). Přestože základní ustanovení o právní osobnosti je společné, občanský zákoník rozlišuje různý charakter právní osobnosti člověka a právnických osob. Nicméně v rozhodčím řízení platí, že strany jsou si zásadně v řízení rovny.

12. Rozhodčí doložka (rozhodčí smlouva) se řadí mezi dvoustranné (případně vícestranné) právní úkony, resp. právní jednání (srov. § 34 zák. č. 40/1964 Sb., resp. § 545 obč. zák.); její platnost ve smyslu § 106 odst. 1 o. s. ř. je tak třeba posuzovat jak z hlediska obecných požadavků na právní jednání, tak z pohledu dalších náležitostí stanovených zákonem o rozhodčím řízení, který institut rozhodčí smlouvy upravuje.

13. Rozhodčí smlouva se řídí ustanovením § 3 odst. 1 věty první z. r. ř., podle kterého musí být uzavřena písemně, jinak je neplatná. Písemná forma je zachována, je-li sjednána telegraficky, dálnopisem nebo elektronickými prostředky, jež umožňují zachycení jejich obsahu a určení osob, které rozhodčí smlouvu sjednaly, tedy i prostřednictvím e-mailu. Nicméně lze jen doporučit, aby projevy stran a zejména podpisy osob, které rozhodčí smlouvu uzavřely, byly na jedné listině, a pokud tvoří rozhodčí smlouva součást podmínek, jimiž se řídí smlouva hlavní, k níž se rozhodčí doložka vztahuje, aby rozhodčí doložka byla vždy nad podpisy stran smlouvy. Pro spotřebitelské spory stanoví § 3 odst. 3 z. r. ř. kogentní podmínku platnosti, že rozhodčí smlouva pro řešení sporů ze spotřebitelských smluv musí být sjednána samostatně, nikoliv jako součást podmínek, jimiž se řídí smlouva hlavní. Protože taková rozhodčí doložka musí podle § 3 odst. 5 z. r. ř. obsahovat pravdivé, přesné a úplné informace, které jsou v tomto ustanovení vyjmenovány, je tato povinnost v plném rozsahu splněna odkazem na Řád RS.

14. Jinak platí, že rozhodčí smlouva je platně sjednána i tehdy, jestliže písemný návrh hlavní smlouvy s rozhodčí doložkou byl druhou stranou přijat způsobem, z něhož je patrný její souhlas s obsahem rozhodčí smlouvy.

15. Rozhodčí smlouva je vždy smlouvou samostatnou, nezávislou na smlouvě hlavní.

16. I pokud je rozhodčí smlouva součástí smlouvy hlavní, má každá ze smluv zcela samostatnou platnost. Neplatnost jedné smlouvy nezakládá neplatnost smlouvy druhé.

17. Platná rozhodčí smlouva váže výslovně podle § 2 odst. 5 z. r. ř. také právní nástupce účastníků, ať již jde o sukcesi univerzální, nebo singulární.

18. Pokud účastníky rozhodčího řízení nejsou výlučně tuzemské subjekty, které v rozhodčím řízení řeší především otázky z tuzemského obchodního styku, platí pro oblast mezinárodního obchodního styku uznání a výkon cizího rozhodčího nálezu podle použitelné mezinárodní úpravy, v první řadě na základě Úmluvy o uznání a výkonu cizích rozhodčích nálezů (vyhl. č. 74/1959 Sb.) přijaté v roce 1958 v New Yorku (dále jen „Newyorská úmluva“), která je součástí českého právního řádu a kterou je vedle České republiky v současnosti vázáno 153 států (viz http://www.uncitral.org/uncitral/en/uncitral_texts/arbitration/NYConvention_status.html). Kromě toho je Česká republika vázána i Ženevským protokolem o doložkách o rozsudím z roku 1923 (č. 191/1931 Sb.) a Ženevskou úmluvou o vykonatelnosti cizích rozhodčích výroků (č. 192/1931 Sb.), vedle Evropské úmluvy o mezinárodní obchodní arbitráži (vyhl. č. 176/1964 Sb.) přijaté v roce 1961 v Ženevě, kterou vypracovala Evropská hospodářské komise OSN (UNECE). Význam této úmluvy je oproti Newyorské úmluvě menší, protože počet smluvních stran nedosahuje počtu států vázaných Newyorskou úmluvou. Vztah Evropské úmluvy o mezinárodní obchodní arbitráži k Newyorské úmluvě o uznání a výkonu cizích rozhodčích nálezů vyplývá z čl. X odst. 7 Evropské úmluvy o mezinárodní obchodní arbitráži, podle kterého se ustanovení této úmluvy nedotýkají platnosti mnohostranných nebo dvoustranných dohod týkajících se arbitráže, které smluvní státy již uzavřely nebo uzavřou.

19. Protože odnětí sporu z pravomoci obecných tuzemských soudů ve prospěch Rozhodčího soudu i ve věcech s mezinárodním prvkem je založeno na platné rozhodčí smlouvě, je nezbytné, aby rozhodčí smlouva splňovala nejen podmínky tuzemského právního řádu, ale aby byla uzavřena stranami požívajícími právní subjektivitu podle národního statutu. Platí zde ustanovení § 29 odst. 1 a 2 z. m. p. s., že u fyzické osoby se řídí právní osobnost a svéprávnost právním řádem státu, v němž má osoba obvyklý pobyt, nestanoví-li zákon něco jiného, přičemž stačí, jestliže fyzická osoba činící právní jednání je k němu způsobilá podle právního řádu platného v místě, v němž fyzická osoba právní jednání činí. Podle § 30 odst. 1 a 2 z. m. p. s. se právní osobnost právnické osoby a způsobilost jiné než fyzické osoby řídí právním řádem státu, podle něhož vznikla. Stejným právním řádem se řídí i to, kdo za osobu jako její orgán jedná, jakož i její zánik, přičemž pro vázanost takové osoby z běžných jednání stačí, je-li k nim způsobilá podle právního řádu platného v místě, v němž bylo takové jednání učiněno.

20. Právní režim tzv. ostatních náležitostí rozhodčí smlouvy je v rámci zákona o rozhodčím řízení závislý na tom, že rozhodčí nález je vydán v tuzemsku. Ustanovení § 117 odst. 1 z. m. p. s. stanoví, že se přípustnost rozhodčí smlouvy posuzuje podle českého právního řádu; ostatní náležitosti rozhodčí smlouvy se posuzují podle právního řádu státu, v němž má být rozhodčí nález vydán. Pokud je tedy vydán podle Řádu RS Rozhodčím soudem, řídí se podle zák. č. 216/1994 Sb., o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů. Stejně tak ustanovení § 117 odst. 2 z. m. p. s. stanoví, že pro formu rozhodčí smlouvy podle Řádu RS platí český právní řád, pro ostatní náležitosti rozhodčí smlouvy postačí, pokud bylo učiněno zadost právnímu řádu místa nebo míst, kde došlo k projevu vůle.

21. Současně je třeba z hlediska výkonu rozhodčího nálezu vycházet z kolizní normy obsažené v čl. V. odst. 1 písm. a) Newyorské úmluvy, že se platnost rozhodčí smlouvy posuzuje podle právního řádu, kde byl rozhodčí nález vydán.

22. Rozhodčí smlouva ve formě rozhodčí doložky se může týkat buď veškerých sporů, které mohou vyplývat z dané smlouvy, včetně sporů ze vztahů se smlouvou souvisejících, jakož i otázky platnosti či neplatnosti smlouvy, anebo může být omezena pouze na určitý okruh vztahů a tím zúžit jinak danou arbitrabilitu sporu v rozhodčím řízení. Řešení sporu v rámci rozhodčího řízení se tak může omezit na spory týkající se např. sporů o výši náhrady způsobené újmy. Pokud je rozhodčí smlouva uzavřena k řešení již existujícího sporu nebo sporů, tedy jako smlouva o rozhodci, pak je nutné vymezení sporu.

23. Doporučené znění rozhodčí doložky na základě Řádu RS zní:

„Všechny spory vznikající z této smlouvy a v souvislosti s ní budou rozhodovány s konečnou platností u Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky podle jeho řádu třemi rozhodci (jedním rozhodcem).“

24. U všech majetkových sporů platí negativní omezení pravomoci Rozhodčího soudu podle § 2 odst. 1 z. r. ř., takže před Rozhodčím soudem nemohou být rozhodovány spory vzniklé v souvislosti s výkonem rozhodnutí a incidenční spory, k jejichž projednání a rozhodnutí by jinak byla dána pravomoc soudu nebo o nichž to stanoví zvláštní zákon.

25. Pokud jde o spory vyloučené z titulu výkonu rozhodnutí, jde o řízení upravené v § 251 a násl. o. s. ř., které směřuje k nucenému splnění povinností uložených rozhodčím nálezem, rozsudkem, usnesením, platebním rozkazem a platebním směnečným rozkazem, tedy povinnosti něco dát, konat, něčeho se zdržet, něco strpět nebo konat (dare, facere, omittere et pati). Vedle toho se splnění pravomocného titulu lze domáhat i podle zákona č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční činnosti (exekuční řád) a o změně dalších zákonů, v řízení exekučním. Takovou exekucí jsou pověřeni soudní exekutoři, působící podle tohoto zákona. Nicméně ani tento způsob řízení nepodléhá arbitrabilitě Rozhodčího soudu.

26. Spory vyloučené z titulu incidenčního řízení jsou zejména spory tzv. incidenční, vedle ostatních, vymezených v § 1 insolvenčního zákona, kdy jde o (a) řešení úpadku a hrozícího úpadku dlužníka soudním řízením některým ze stanovených způsobů tak, aby došlo k uspořádání majetkových vztahů k osobám dotčeným dlužníkovým úpadkem nebo hrozícím úpadkem a k co nejvyššímu a zásadně poměrnému uspokojení dlužníkových věřitelů, a o (b) oddlužení dlužníka. Nicméně zde platí, že rozhodčí doložka váže insolvenčního správce, který může na jejím základě vést rozhodčí řízení.

27. Z usnesení NS 29 Odo 1051/2004 vyplývá, že podle standardního výkladu těchto ustanovení podávaného soudní praxí (srov. např. stanovisko občanskoprávního a obchodního kolegia Nejvyššího soudu ze dne 17. 6. 1998, Cpjn 19/98, uveřejněné pod číslem 52/1998 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, body XXV. až XXII. stanoviska, rozsudek Nejvyššího soudu uveřejněný pod číslem 19/2005 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek nebo usnesení Nejvyššího soudu ze dne 30. 10. 2001, sp. zn. 29 Odo 74/2001, uveřejněné v časopise Soudní judikatura číslo 4, ročník 2002, pod číslem 73) skutečnost, že na správce konkursní podstaty přechází prohlášením konkursu oprávnění nakládat s majetkem podstaty, opravňuje správce konkursní podstaty také k výkonu práv ze smluv uzavřených úpadcem před prohlášením konkursu. Z uvedeného vyplývá, že prohlášením konkursu na majetek P. N. přešla na správce jeho konkursní podstaty též práva založená úpadci smlouvou o půjčce a o zřízení zástavního práva, kterou pozdější úpadce uzavřel se žalovaným dne 21. 1. 1998. Současně je správce konkursní podstaty pro účely vymáhání nároků úpadce z této smlouvy vázán též stranami sjednanou rozhodčí doložkou. Názor, podle kterého se na správce konkursní podstaty tato doložka nevztahuje, je ve světle podaného výkladu zjevně nesprávný. Řízení před rozhodcem, jehož by se za dané situace účastnil správce konkursní podstaty jednající svým jménem „na vrub“ majetkové podstaty úpadce [který před prohlášením konkursu rozhodčí doložku ve smyslu § 2 odst. 3 písm. b) z. r. ř. sjednal], nebrání žádné ustanovení zákona o rozhodčím řízení (o případ podle § 2 odst. 1 z. r. ř. nejde a dikce § 2 odst. 5 z. r. ř. správce konkursní podstaty z vázanosti rozhodčí smlouvou uzavřenou dlužníkem před prohlášením konkursu nevylučuje).

28. Rozhodčí smlouvu lze platně uzavřít pouze tehdy, jestliže strany mohou o předmětu sporu uzavřít smír, přičemž zákon výslovně odkazuje na ustanovení § 99 o. s. ř. Spor vyplývající z nájemní smlouvy, stejně jako spor o vyklizení nemovitosti je arbitrovatelný, protože je majetkové povahy a lze o předmětu sporu uzavřít smír.

29. Povaha věci připouští uzavření smíru zpravidla ve věcech, v nichž jsou účastníci v typickém dvoustranném poměru, jestliže hmotněprávní úprava nevylučuje, aby si mezi sebou upravili právní vztahy dispozitivními úkony. Z uvedeného vyplývá, že povahou věci je vyloučeno uzavřít smír zejména ve věcech, v nichž lze zahájit řízení i bez návrhu (§ 13 z. ř. s.); ve věcech, v nichž se rozhoduje o osobním stavu [§ 80 písm. a) o. s. ř.], a ve věcech, v nichž hmotné právo nepřipouští vyřízení věci dohodou účastníků právního vztahu (viz DRÁPAL, L., BUREŠ, J. a kol. Občanský soudní řád I. § 1 až 200 občanského soudního řádu. Komentář. 1. vyd. Praha: C. H. Beck, 2009, s. 643).

30. Ve smyslu judikatury obecných soudů platí, že skutečnost, že určité soudní (ergo rozhodčí) řízení má povahu tzv. řízení nesporného, bez dalšího neznamená, že v něm nelze uzavřít smír (ani sjednat rozhodčí doložku), neboť pro posouzení této otázky je rozhodná povaha uplatněného nároku (srov. § 99 odst. 1 o. s. ř.), nikoliv obecná povaha řízení jako takového. Povaha řízení (tj. zda jde o tzv. řízení sporné či řízení nesporné) není sama o sobě pro závěr o arbitrabilitě věci nijak určující. Podle § 99 odst. 1 věty první o. s. ř. platí, že připouští-li to povaha věci, mohou účastníci skončit řízení soudním smírem.

31. Příkladem je řízení podle § 85 písm. a) z. ř. s. (jde-li o „spor“ ze smlouvy, jíž se převádí obchodní podíl společníka), jež spadá s ohledem na výslovné znění § 200e odst. 1 ve spojení s § 120 odst. 2 o. s. ř. mezi tzv. řízení nesporná. Tato skutečnost však sama o sobě neznamená, že v daných řízeních nelze uzavřít smír (ani sjednat rozhodčí doložku). Smír lze uzavřít i ve věcech o určení, zda tu právní vztah nebo právo je či není [přiměřeně ve smyslu § 80 písm. c) o. s. ř.]. Pro možnost uzavření soudního smíru jsou rozhodující pouze podmínky jeho přípustnosti (konkretizované pro danou věc). Podle názoru Nejvyššího soudu jsou splněny všechny podmínky pro možnost uzavřít smír (a tedy i sjednat rozhodčí doložku) též ve „sporu“ ze smlouvy, jíž se převádí obchodní podíl společníka; předmětem řízení je majetkový nárok, který hmotněprávní úprava z volné dispozice účastníků nijak nevylučuje (účastníci mohou mezi sebou upravit dané právní vztahy dispozitivními právními úkony, tedy též vyřídit věc dohodou), přičemž nejde o řízení, které lze zahájit i bez návrhu, ani o řízení, v němž se rozhoduje o osobním stavu (o řízení v tzv. statusových věcech obchodních společností nejde).

32. Pokud je pravomoc Rozhodčího soudu založena mezinárodní úmluvou, pak je arbitrabilita dána tímto mezinárodním instrumentem. Jde o případ založení pravomoci Rozhodčího soudu na základě ujednání subjektů mezinárodního práva veřejného, kterými jsou především státy, např. v úmluvě o podpoře a ochraně investic (viz např. čl. 8 sdělení č. 200/1990 Sb., Dohoda mezi Českou Republikou a Maďarskou republikou o podpoře a vzájemné ochraně investic), která může obsahovat rozhodčí doložku ze sporu z investic ve prospěch pravomoci Rozhodčího soudu. Jde buď o dvoustranné mezistátní dohody, anebo o vícestranné dohody států, kterými je založena pravomoc Rozhodčího soudu.

33. Pro rozhodčí smlouvu je předepsána písemná forma podle § 3 odst. 1 z. r. ř. pod sankcí neplatnosti. Písemná forma je zachována, je-li sjednána telegraficky, dálnopisem nebo elektronickými prostředky, jež umožňují zachycení jejich obsahu a určení osob, které rozhodčí smlouvu sjednaly, tedy i prostřednictvím e-mailu.

34. Připomeňme ještě rozsudek sp. zn. 32 Odo 977/2005, ve kterém Nejvyšší soud dovodil: Při posuzování důvodnosti námitky dovolatele o neplatnosti sjednané rozhodčí doložky pro neexistenci písemného souhlasu rozhodce s přijetím funkce vyšel soud z požadavků zákona na náležitosti rozhodčí doložky (rozhodčí smlouvy). Jestliže jak obecná právní norma, tj. občanský soudní řád, tak ani speciální právní předpis, tj. zákon o rozhodčím řízení, nevymezují úkon písemného přijetí funkce rozhodce jako součást či náležitost rozhodčí smlouvy, nemůže mít případná neexistence takového úkonu na platnost rozhodčí smlouvy jakýkoliv vliv. Úkon přijetí funkce rozhodce je tak možné zařadit mezi další úkony potřebné k tomu, aby rozhodčí řízení bylo zahájeno, není však v žádném případě podmínkou platnosti rozhodčí smlouvy, neboť právní předpis platnost rozhodčí smlouvy na takový úkon neváže.

K odst. 3

35. Ustanovení § 1 odst. 3 umožňuje, aby rozhodčí smlouva byla uzavřena i konkludentním jednáním žalované strany v rozhodčím řízení vedeném před Rozhodčím soudem, tím, že odpoví meritorně na žalobu, aniž by namítla nedostatek pravomoci Rozhodčího soudu. V takovém případě se má za to, že se dobrovolně podrobila rozhodčímu řízení před Rozhodčím soudem. Toto ustanovení vede k tomu, že věc může být rozhodnuta před Rozhodčím soudem, pokud žalovaná strana podá žalobní odpověď, aniž by namítla nedostatek pravomoci Rozhodčího soudu. Pokud tedy nejde o spotřebitelský spor, je možné, že se žalovaný pustí do projednávání sporu před Rozhodčím soudem bez dalšího. Pokud tedy žalovaný např. uvede, že žádá o prodloužení lhůty k předložení žalobní odpovědi a k označení důkazů, ale současně uvede, že „již nyní“ neuznává nárok uplatněný žalobou, a to ani z části, neboť jej považuje za neoprávněný atd., pak takový procesní projev znamená, že se do projednání sporu pustil. Jde plně o dispoziční oprávnění účastníka řízení, protože Rozhodčí soud není v tomto případě ex officio povinen věc zkoumat. Rozhodčí soud vznesenou námitku zamítne usnesením z důvodu její nevčasnosti. Nicméně nejde z tohoto důvodu o rozhodnutí o odmítnutí námitky, nýbrž o její zamítnutí, jak přikazuje § 25 odst. 2 ve spojení s § 1 odst. 4. Jde o pravidlo, které na první pohled jakoby nahrazuje nedostatek písemné formy rozhodčí smlouvy. Vzhledem k tomu, že strany činí zpravidla žalobní odpověď ve formě písemného podání, je předepsaná písemnost uzavření rozhodčí smlouvy dodržena, když podpis žalobní odpovědi oprávněnou osobou lze předpokládat. I v případě, že se strana pustí do projednání sporu přednesem učiněným při ústním jednání, je forma písemnosti stvrzena podpisem zápisu o ústním jednání.

36. Rozhodčí soud však vždy nejprve musí samostatně posoudit platnost a účinnost rozhodčí smlouvy, jinak ve smyslu § 1 odst. 3 ve spojení s § 25 odst. 1, bez ohledu na platnost smlouvy hlavní. Tak je nutné, aby Rozhodčí soud před otázkami hmotněprávními nejprve vyhodnotil a případně rozhodl otázky pravomoci, tedy svoji pravomoc dle rozhodčí smlouvy. V usnesení NS 28 Cdo 3107/2005 bylo konstatováno, že rozhodčí doložka připojená k nájemní smlouvě splňuje podmínky platnosti vzhledem k písemné formě a požadavku určitosti. Z jejího znění vyplývá srozumitelný závěr o dohodě stran o tom, že veškeré nároky ze smlouvy vyplývající se podrobují Pravidlům smírčího a rozhodčího řízení Mezinárodní obchodní komory.

37. Řád RS v citovaných ustanoveních obsahuje lex specialis k obecnému ustanovení § 15 odst. 1 a 2 z. r. ř., podle kterého jsou rozhodci oprávněni zkoumat svou pravomoc a dospějí-li k závěru, že podle rozhodčí smlouvy, která jim byla předložena, jejich pravomoc k rozhodnutí není dána, rozhodnou o tom usnesením.

38. Ve sporu s mezinárodním prvkem podle § 117 z. m. p. s. platí, že se přípustnost rozhodčí smlouvy posuzuje podle českého právního řádu, ostatní náležitosti rozhodčí smlouvy se posuzují podle právního řádu státu, v němž má být vydán rozhodčí nález. Podle § 117 odst. 2 z. m. p. s. platí pro formu rozhodčí smlouvy právo rozhodné pro ostatní náležitosti rozhodčí smlouvy; stačí však, jestliže bylo učiněno zadost právnímu řádu místa nebo míst, kde došlo k projevu vůle.

39. Podle tohoto ustanovení pak obecně i v řízení podle Řádu RS platí, že námitku nedostatku pravomoci, zakládající se na neexistenci, neplatnosti nebo zániku rozhodčí smlouvy, nejde-li o neplatnost z důvodu, že ve věci nebylo možno rozhodčí smlouvu uzavřít, může (ergo musí) strana vznést nejpozději při prvním úkonu v řízení týkajícího se věci samé, byť to neplatí v případě sporů ze spotřebitelských smluv.

40. Naopak musí žalovaná strana, obdobně jako v občanském soudním řízení při námitce, že projednání u obecného soudu brání překážka platné rozhodčí smlouvy ve smyslu § 106 odst. 1 o. s. ř., namítnout nedostatek při prvním úkonu ve věci samé a na prvním místě. Může tak učinit i při prvním přednesu při ústním jednání. Avšak v případě, že strana nejprve učiní meritorní návrh, zejména např. i když uvede, aby žaloba byla zamítnuta, a teprve poté vznese námitku nedostatku pravomoci Rozhodčího soudu anebo pokud takovou námitku učiní až například na konci prvního ústního jednání, jde o námitku opožděnou, ke které nelze přihlížet, ledaže existují důvody zvláštního zřetele hodné, které vedly stranu k jejímu opožděnému vznesení ve smyslu § 24 odst. 1.

41. Obecný soud se podle § 106 odst. 1 o. s. ř. nezabývá touto překážkou z úřední povinnosti, ale pouze k námitce účastníka, který má postavení žalované strany, a musí být vznesena nejpozději při prvém úkonu ve věci samé, který mu přísluší. Jestliže žalovaný tuto námitku uplatní později nebo námitka není důvodná, soud prvého stupně ji usnesením zamítne. Proti tomuto usnesení je odvolání přípustné.

42. Pokud byla pravomoc Rozhodčího soudu přijata konkludentním způsobem žalovanou stranou, pak tento způsob založení pravomoci Rozhodčího soudu nevyvolává žádný problém při výkonu rozhodnutí pravomocného nálezu v tuzemsku.

43. Lze se však setkat s tím, že rozhodčí nález vydaný v takovém řízení nemusí být vykonatelný v zemi, která striktně požaduje písemnou formu rozhodčí smlouvy, pokud byl vydán ve sporu s mezinárodním prvkem. Na druhé straně vykonatelnost rozhodčího nálezu nevyvolává žádný problém např. ve Švédsku, kde není písemnost rozhodčí smlouvy podmínkou, stejně jako ve státech s obdobnou vnitrostátní právní úpravou. Jinak jde o splnění podmínky stanovené v čl. IV odst. 1 Newyorské úmluvy [čl. IV Newyorské úmluvy stanoví, že aby bylo dosaženo uznání a výkonu zmíněného v předchozím článku, musí strana, která žádá o uznání a výkon, předložit spolu s žádostí: (a) prvopis nálezu řádně potvrzený nebo jeho řádně ověřenou kopii; (b) prvopis ujednání zmíněného v čl. II nebo jeho řádně ověřenou kopii].

44. Nároky ze směnek lze podle rozsudku Vrchního soudu v Praze 5 Cmo 141/2008 v rozhodčím řízení uplatnit. Rozhodčí smlouva, i když má jako součást jiného smluvního textu podobu rozhodčí doložky, je vždy samostatným ujednáním o tom, že určitá věc nebo určité spory budou podřízeny rozhodčímu řízení. K otázce arbitrovatelnosti nároků ze směnek je nutné uvést, že nároky ze směnek mají zcela nepochybně a zřetelně majetkovou povahu. Směnka ztělesňuje vždy povinnost zaplatit určitou peněžitou částku, a tedy jiné než majetkové nároky ze směnky vůbec nepřicházejí v úvahu. Podmínka § 2 odst. 1 z. r. ř. je zcela nepochybně splněna. Z ničeho také neplyne, že by ohledně nároků ze směnky nebylo možné uzavřít smír. Povaha směnečných nároků se nijak neliší od jiných nároků na zaplacení tak, že by vylučovala možnost se o nich smířit ve smyslu § 99 odst. 1 o. s. ř. Tím je dáno, že smír je ve směnečných věcech vždy možný a přípustný. Směnečné obligace jsou zcela zřetelně soukromoprávní záležitostí účastníků směnečných vztahů, a není tedy vůbec žádného důvodu do jejich suverenity i v rozhodčím řízení zasahovat. V daném případě bylo směnečné (soudní) řízení jen jednou z možných forem rozhodnutí v těchto věcech. Ohledně těchto nároků bylo tedy možné rozhodčí smlouvu uzavřít. Pokud šlo o otázku, zda nároky ze směnky byly zahrnuty v rozhodčí doložce, jak bylo uvedeno v obchodních podmínkách, pak z nich plynula zajišťovací funkce směnky, a jde tedy o případ nároku odvozeně vzniklého ze smlouvy o revolvingovém úvěru. Proto rozhodčí doložka na nároky z této směnky dopadala. Rozhodčí smlouva byla sjednána písemně, protože směnečný dlužník podal žádost o poskytnutí revolvingového úvěru. Tento návrh směnečný věřitel písemně akceptoval, a tím vznikla smlouva o úvěru i smlouva rozhodčí. Přitom rozhodčí doložka může být součástí obchodních podmínek, jež jsou součástí smlouvy ve smyslu § 3 odst. 2 z. r. ř. Dále bylo nutno posoudit, zda rozhodčí doložka, jak byla obsažena v obchodních podmínkách, zahrnovala i nároky ze směnky. Z obsahu ujednání bylo zcela zřejmé, že toto výslovně rozšiřuje nároky podřízené rozhodčí doložce i mimo nároky, jež by byly založeny přímo na smlouvě o revolvingovém úvěru, a výslovně zahrnuje i nároky z jiných právních důvodů, pokud jsou od smlouvy odvozeny. Protože není pochybností o tom, že směnka uplatněná v rozhodčím řízení slouží, a to podle smlouvy o úvěru a na jejím základě, k zajištění nároků z této smlouvy, šlo zcela evidentně o závazkový vztah odvozený od této smlouvy. Bez smlouvy o revolvingovém úvěru nebylo by ani v rozhodčím řízení uplatněné směnky. To platí i při vědomí, že mezi zajišťovací směnkou a zajištěnou pohledávkou není akcesorický poměr.

45. Pokud však rozhodčí smlouva týkající se pohledávky zajištěné směnkou neuvádí zcela jasně, že se vztahuje také na nároky z takové směnky, nejsou nároky ze směnky podřízeny rozhodčímu řízení a k projednání směnečné žaloby jsou příslušné soudy.

K odst. 4

46. Sjednání jednoinstančního rozhodčího řízení je plně možné a není důvodem neplatnosti rozhodčí doložky (srov. rozsudek NS 23 Cdo 2447/2011). Podle judikatury Nejvyššího soudu, odchylně od názoru Ústavního soudu (bodu 23 nálezu Ústavního soudu II. ÚS 2164/10 z 1. 11. 2011), a i v souladu s konstantní judikaturou Evropského soudu pro lidská práva, platí, že zásada dvoustupňové soudní instance není obecnou zásadou občanského soudního řízení a není ani ústavní zásadou, vztahující se k občanskému soudnímu řízení. Z článku 6 Úmluvy zásada dvojinstančnosti řízení neplyne a z judikatury Evropského soudu pro lidská práva nelze dovodit požadavek na zřízení odvolací instance (práva na opravné prostředky proti rozhodnutím soudů o občanských právech a závazcích). Pokud státy zajistí, že řízení před soudem naplní právo na spravedlivý proces ve všech jeho aspektech, vystačí si i s jednostupňovou soudní soustavou (srov. rozsudek ESLP ze 17. 1. 1970 ve věci Delcourt proti Belgii, stížnost č. 2689/65, § 25, rozsudek velkého senátu ESLP z 26. 10. 2000 ve věci Kudla proti Polsku, stížnost č. 30210/96, § 122; rozsudek ESLP z 9. 3. 2006 ve věci Menesheva proti Rusku, stížnost č. 59261/00, § 104; rozsudek ESLP z 1. 4. 2010 ve věci Georgiy Nikolayevich Mikhaylov proti Rusku, stížnost č. 4543/04, § 51; rozsudek ESLP z 8. 4. 2014 ve věci Kenzie Global Limited Ltd, stížnost č. 287/07, § 17). Skutečnost, že dvojinstančnost není obecným principem občanského soudního řízení, ani ústavní zásadou vztahující se k občanskému soudnímu řízení, vyplývá z rozsudku NS 21 Cdo 3820/2009.

47. Totéž platí i pro případnou absenci ústního jednání, totiž že vyloučení ústnosti samo o sobě nezpůsobuje, a to ani pro spotřebitele, významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran. Nejvyšší soud klade důraz na to, aby soud, pokud zjistí, že rozhodčí doložka ve spotřebitelské smlouvě má charakter zneužívání postavení jedné ze stran, z úřední povinnosti o tom účastníky řízení informoval a umožnil jim, aby se k tomu vyjádřili. Příslušný závěr pak (rozhodčí) soud může učinit až poté, co ani ve lhůtě určené účastníkům řízení k vyjádření nevyjdou najevo skutečnosti, které by dokládaly, že příslušné ujednání znamená výraznou nerovnováhu v právech a povinnostech stran v neprospěch spotřebitele. V tomto případě tak nenastupuje kvaziautomaticky absolutní neplatnost ujednání o rozhodčí doložce, ani potažmo rozhodčí smlouvy.

K odst. 5

48. Toto ustanovení je nové a bylo přijato do Řádu RS s účinností od 1. 7. 2012; předchozí řády Rozhodčího soudu takové ustanovení neobsahovaly. Je jistě zájmem stran, zejména strany, která dosáhla vydáním rozhodčího nálezu a v rozhodčím řízení úspěchu, který je napadnut žalobou u obecného soudu, aby fórum (Rozhodčí soud), které napadené rozhodnutí vydalo, bylo o stavu řízení týkajícího se zrušení rozhodčího nálezu informováno. Na druhé straně toto ustanovení Řádu RS neobsahuje žádnou sankci, zejména pokud jde o prekluzivní uplynutí doby (viz zejména § 31 a § 32 z. r. ř.), na rozdíl od zákona o rozhodčím řízení, takže nesplnění notifikační povinnosti s sebou nenese žádné právní důsledky. Platí tak zde jen obecná zásada vigilantibus iura na straně, která je návrhem na zrušení rozhodčího nálezu zejména dotčena. Zákon o rozhodčím řízení neobsahuje obdobné ustanovení pro tento případ ve prospěch Rozhodčího soudu, který ve spotřebitelských sporech ukládá obecnému soudu doručit Ministerstvu spravedlnosti České republiky stejnopis pravomocného rozhodčího nálezu vydaného ve sporu ze spotřebitelské smlouvy, pokud v rozhodčím řízení vystupoval rozhodce zapsaný v seznamu rozhodců vedeném tímto ministerstvem, ve smyslu § 34 odst. 3 z. r. ř.

K odst. 6

49. Řád RS pro případ zrušení rozhodčího nálezu odkazuje zejména na ustanovení § 34 odst. 2 z. r. ř., protože jinak platí, že podle § 34 odst. 1 z. r. ř. věc nelze již projednat v rozhodčím řízení. Obecný soud pokračuje v jednání ve věci samé k návrhu některé ze stran po právní moci rozsudku, kterým byl napadený rozhodčí nález zrušen, a věc rozhodne, pokud zruší rozhodčí nález z důvodů uvedených v § 31 písm. a) z. r. ř. (rozhodčí nález byl vydán ve věci, o níž nelze uzavřít platnou rozhodčí smlouvu), v § 31 písm. b) z. r. ř. (rozhodčí smlouva je z jiných důvodů neplatná, nebo byla zrušena, anebo se na dohodnutou věc nevztahuje), v § 31 písm. d) z. r. ř. (rozhodčí nález nebyl usnesen většinou rozhodců) nebo v § 31 písm. h) z. r. ř. (rozhodčí smlouva týkající se sporů ze spotřebitelských smluv neobsahuje informace požadované v § 3 odst. 5 z. r. ř., popřípadě tyto informace jsou záměrně nebo v nezanedbatelném rozsahu neúplné, nepřesné nebo nepravdivé).

50. Podle § 34 odst. 2 z. r. ř. platí, že zruší-li soud rozhodčí nález z důvodů uvedených v § 31 písm. d) z. r. ř. (rozhodčí nález nebyl usnesen většinou rozhodců), v § 31 písm. e) z. r. ř. (straně nebyla poskytnuta možnost věc před rozhodci projednat), v § 31 písm. f) z. r. ř. (rozhodčí nález odsuzuje stranu k plnění, které nebylo oprávněným žádáno, nebo k plnění podle tuzemského práva nemožnému či nedovolenému) nebo v § 31 písm. i) z. r. ř. [soud zjistil, že jsou dány důvody, pro které lze v občanském soudním řízení podat žalobu o obnovu řízení ve smyslu § 228 odst. 1 písm. a) a b) o. s. ř.], pokračuje Rozhodčí soud k návrhu některé ze stran, podaném v tříměsíční propadné lhůtě (viz § 32 odst. 1 z. r. ř.), v rozhodčím řízení rozhodci jmenovanými způsobem původně určeným v rozhodčí smlouvě nebo podpůrně podle ustanovení zákona o rozhodčím řízení, nedohodnou-li strany jinak. Platí tak, že ve věci mohou rozhodovat stejní rozhodci, kteří vydali zrušený rozhodčí nález. Vzhledem k tomu, že jde zřejmě o odstranitelnou vadu rozhodčího řízení, nebrání jim nic, aby věc projednali a rozhodli znovu. Pokud byl rozhodčí nález zrušen z důvodů uvedených v § 31 písm. c) z. r. ř., jsou rozhodci, kteří ve věci již rozhodovali, z nového projednání a rozhodování vyloučeni.

51. Jestliže strany dohodly příslušnost stálého rozhodčího soudu a neujednaly v rozhodčí smlouvě jinak, podrobily se jeho řádu ve znění v době zahájení řízení, ve smyslu § 13 odst. 3 z. r. ř. Vykonává-li subjekt, který není stálým rozhodčím soudem zřízeným na základě zvláštního zákona, takové činnosti, které spadají podle zákona o rozhodčím řízení výlučně do působnosti stálých rozhodčích soudů, jde o zcela zřejmý a logicky odvoditelný úmysl odporující zákonu a nastavení podmínek vzbuzujících důvodné pochybnosti o nezávislém a nestranném řešení sporů.

52. Podle rozhodnutí NS 31 Cdo 1945/2010 mohou stálé rozhodčí soudy, na rozdíl od ad hoc ustanovených rozhodců, vydávat svá vlastní pravidla (statuty a řády), která mohou určit jak jmenování a počet rozhodců (rozhodci mohou být vybíráni ze seznamu), tak i způsob vedení řízení a též náklady rozhodčího řízení. Uvedená pravidla musí být publikována v Obchodním věstníku. Jak soud v daném případě (za účinnosti zák. č. 40/1964 Sb.) dovodil, jestliže rozhodčí smlouva neobsahuje přímé určení rozhodce ad hoc, resp. konkrétní způsob jeho určení, ale v této souvislosti pouze odkazuje na „rozhodčí řád“ vydaný právnickou osobou, která není stálým rozhodčím soudem zřízeným na základě zákona, pak je taková rozhodčí smlouva neplatná podle § 39 zák. č. 40/1964 Sb. pro rozpor se zákonem (a nikoliv pro neurčení rozhodce nebo způsobu, jak má být určen). Velký senát občanskoprávního a obchodního kolegia Nejvyššího soudu se tak odchýlil od právního názoru vysloveného v usnesení téhož soudu sp. zn. 32 Cdo 2282/2008, podle něhož „strany smlouvy si mohou platně dohodnout, že spory vzniklé z jejich smlouvy budou rozhodovány rozhodcem vybraným žalující stranou ze seznamu rozhodců vedeného soukromým subjektem, jenž není stálým rozhodčím soudem zřízeným ve smyslu § 13 z. r. ř., a že rozhodčí řízení bude probíhat podle pravidel vydaných takovým soukromým subjektem“, neboť tento názor nesdílel.

Z judikatury:

1. Z pravomoci obecných soudů mohou být vyňata rozhodnutí týkající se dohody o řešení majetkového sporu žalobce a žalovaného v rozhodčím řízení jako projevu autonomie vůle stran rozhodčí smlouvy, které se ocitly ve sporu již před zahájením rozhodčího řízení; možnost soudního přezkoumání zamítnutí návrhu na vrácení rozhodčího poplatku rozhodčím soudem podle § 5 Pravidel o nákladech rozhodčího řízení pro vnitrostátní spory, nedotýkající se vztahů mezi stranami rozhodčí smlouvy a jejich sporu, nýbrž sporu mezi žalobcem a rozhodčím soudem, však smysl § 31 z. r. ř. neobchází, neboť obyčejný zákon, natož Řád RS nemůže vyloučit působení základního práva na soudní ochranu ve vztazích mezi subjekty soukromého práva, stejně jako nemůže zbavit obecný soud jeho ústavní povinnosti takovou ochranu poskytnout. (III. ÚS 2407/13)

2. To, aby mohla být rozhodčí doložka ve spotřebitelských smlouvách platně dojednána, v prvé řadě předpokládá transparentní a jednoznačná pravidla pro určení osoby rozhodce. Jde-li o ujednání v rámci spotřebitelské smlouvy, musí rozhodčí řízení obecně zaručovat procesní práva srovnatelná s řízením, které by bylo namístě v případě, kdy by se spotřebitel k ujednání ve spotřebitelské smlouvě nezavázal (ústnost, přímost jednání, odvolací instance, absence jiných překážek v uplatnění spotřebitelova práva).

Ústavní soud tedy dovozuje, že rozhodčí doložky tak, jak byly sjednány v daném případě, jsou nepřípustné, neboť v situaci, kdy má rozhodce, jenž není určen transparentním způsobem, rozhodovat pouze podle zásad spravedlnosti a současně je spotřebitel zbaven svého práva podat žalobu k civilnímu soudu, znamenají ve svém důsledku porušení práva na spravedlivý proces ve smyslu čl. 36 odst. 1 Listiny. Jakkoliv totiž může existovat kvalitní hmotněprávní ochrana spotřebitele, není tato ochrana realizovatelná, pokud se jí nelze efektivně domoci. Jestliže se účastníci soukromoprávního vztahu vzdávají ujednáním o rozhodčí doložce práva na soudní ochranu garantovanou státem, neznamená to, že se tím otevírá prostor pro libovůli. Rozhodčí nález je vykonatelným rozhodnutím, a tudíž se i ve vztahu k rozhodčímu řízení uplatňuje státní moc, kterou lze vykonávat jen v případech a v mezích stanovených zákonem a způsobem, který stanoví zákon, a to při zachování základních práv a svobod. Lze tedy uzavřít, že ujednání o rozhodčí doložce ve spotřebitelské smlouvě lze z ústavněprávního hlediska připustit pouze za předpokladu, že podmínky ustavení rozhodce a dohodnuté podmínky procesního charakteru budou účastníkům řízení garantovat rovné zacházení, což ve vztahu spotřebitel – podnikatel znamená zvýšenou ochranu slabší strany, tj. spotřebitele a že dohodnutá procesní pravidla budou garantovat spravedlivé řízení, včetně možnosti přezkoumání rozhodčího nálezu jinými rozhodci, jak to umožňuje platný zákon o rozhodčím řízení. (II. ÚS 2164/10)

3. Rozhodčí smlouva, jíž účastníci (dodavatel a spotřebitel) vyloučili přezkum rozhodčího nálezu jinými rozhodci a sjednali, že řízení před rozhodcem nebude ústní, není bez dalšího neplatná. (NS 33 Cdo 1354/2014)

4. Skutečnost, že určité soudní řízení má povahu tzv. řízení nesporného, bez dalšího neznamená, že v něm nelze uzavřít smír (ani sjednat rozhodčí doložku), neboť pro posouzení této otázky je rozhodná povaha uplatněného nároku (srov. § 99 odst. 1 o. s. ř.), nikoliv obecná povaha řízení jako takového. Povaha řízení (tj. zda jde o tzv. řízení sporné či řízení nesporné), není sama o sobě pro závěr o arbitrabilitě věci nijak určující. (NS 29 Cdo 2648/2013)

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Řád Rozhodčího soudu při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky - komentář.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.