Vzor citace: NOVOTNÁ, Monika a Petr KOUBOVSKÝ. Zákon o dani z nemovitých věcí. Komentář. 1. vydání. Praha: Wolters Kluwer, 2015. 144 s.

KATALOGIZACE V KNIZE - NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Novotná, Monika

Zákon o dani z nemovitých věcí : komentář / Monika Novotná, Petr Koubovský. -- 1. vydání. -- Praha : Wolters Kluwer, 2015. -- 144 stran. -- (Komentáře Wolters Kluwer)

ISBN 978-80-7552-002-9

336.226.212.1 * 351.72 * (437.3)

- daň z nemovitostí -- Česko

- zákony

- komentáře

336.1/.5 - Veřejné finance [4]

Zákon o dani z nemovitých věcí

Komentář

Monika Novotná, Petr Koubovský

Právní stav publikace k 1. 1. 2016

Obsah této publikace naleznete také v ASPI.

E-kniha je dostupná na www.wolterskluwer.cz/obchod

© Wolters Kluwer, a. s., 2015

© Monika Novotná, Petr Koubovský, 2015

978-80-7552-002-9 (brož.)

978-80-7552-003-6 (e-pub)

978-80-7552-004-3 (mobi)

Vydává Wolters Kluwer, a. s.

U Nákladového nádraží 6, 130 00 Praha 3

v roce 2015 jako svou 2175. publikaci.

Odpovědná redaktorka Hana Baráková

Jazykové korektury Ludmila Caletková

Vydání první

Stran 144

Sazba eL-typo

Tisk Sowa Sp. z o.o., ul. Raszyńska 13, 05-500 Piaseczno, Poland

PŘEDMLUVA

Daň z nemovitých věcí (resp. daň z nemovitostí) je součástí naší daňové soustavy od roku 1993. Od roku 2014 se již nenazývá daň z nemovitostí, ale daň z nemovitých věcí. Jde o tradiční přímou majetkovou daň postihující vlastnictví majetku (v současné době pozemků, staveb a jednotek). Mohlo by se tudíž zdát, že její právní úprava bude bezrozporná, praxí prověřená. Opak je však pravdou. Dokonce se stále opakují hlasy volající po zrušení této daně nebo alespoň po zásadní změně její právní úpravy. Co je důvodem těchto skutečností?

Zastánci zrušení daně z nemovitých věcí argumentují tím, že pramen této daně (příjem, ze kterého je daň hrazena) byl již jednou zdaněn a fakticky tak dochází ke dvojímu zdanění. O tom by se dalo dlouze polemizovat. Někteří autoři poukazují na to, že daň má zohledňovat obvyklou cenu nemovité věci (tzv. hodnotový nebo valorický základ daně) a nemá být počítána ze specifického základu (výměra pozemku, zastavěná plocha stavby apod.). Tak je tomu v řadě jiných států, nikoliv však v České republice. Ovšem žádný z legislativních návrhů na zrušení daně z nemovitých věcí nebo měnících způsob stanovení jejího základu na valorický přijat nebyl.

Proto i nadále je součástí naší daňové soustavy zákon o dani z nemovitých věcí z roku 1992. Tento zákon prošel poměrně novelizací v souvislosti s rekodifikací soukromého práva od 1. 1. 2014. Text zákona se na zdaňovací období roku 2014 a následující poměrně změnil a byl dále upraven technickou novelou zákona o dani z nemovitých věcí od zdaňovacího období 2016. Uvedené je důkazem úzké vazby daně z nemovitých věcí na soukromé právo, kterou není možné pominout. A změnilo-li se od základů v roce 2014 soukromé právo, musela se od stejného roku změnit i daň z nemovitých věcí.

Uvedené skutečnosti jsou důvodem, proč je dobře, že v současné době vznikl komentář k zákonu o dani z nemovitých věcí. Je nutné si uvědomit, že od rekodifikace soukromého práva uplynula zatím relativně krátká doba. Proto je třeba čtenáře seznámit nejenom s právní úpravou daně z nemovitých věcí, poukázat na její úskalí a problematická místa, ale rovněž poukázat na relevantní ustanovení nového občanského zákoníku a dalších soukromoprávních předpisů, na které je daň z nemovitých věcí úzce navázána.

Myslím, že uvedené se autorům komentáře daří. Vlastní komentář k jednotlivým ustanovením je doplněn o relevantní části důvodových zpráv, relevantní judikaturu a související ustanovení zákona o dani z nemovitých věcí a související právní předpisy. Čtenář tak získá potřebné souvislosti a může se do problematiky zdanění nemovitých věcí hlouběji ponořit.

Věřím proto, že tento komentář bude čtenáři dobrým průvodcem zákonem o dani z nemovitých věcí a že v něm nalezne odpovědi na otázky, které hledá.

doc. JUDr. Radim Boháč, Ph.D.

O AUTORECH

JUDr. Monika Novotná

advokátka/Partner

Je advokátkou a partnerem ve společnosti Rödl & Partner, kde vede oblast daňového poradenství a daňové optimalizace.

Poradenství poskytuje zejména v otázkách daňového práva a práva obchodních společností, při koupi a prodeji podniků, při převodech společností, při transakcích s nemovitostmi a strukturování fondů nemovitostí.

Pravidelně přednáší a přispívá do odborných publikací a dalších periodik.

Ing. Petr Koubovský

daňový poradce/Associate Partner

Je daňovým poradcem působícím ve společnosti Rödl & Partner (dříve Vorlíčková Partner).

Specializuje se na oblast takzvaných malých daní, tedy problematiky daně z nemovitých věcí a daně z nabytí nemovitých věcí. Je členem sekce majetkových daní Komory daňových poradců ČR. Pravidelně přispívá do odborných publikací a periodik v České republice i v zahraničí.

SEZNAM POUŽITÝCH ZKRATEK

ČR

Česká republika

daňový řád

zákon č. 280/2009 Sb., daňový řád

energetický zákon

zákon č. 458/2000 Sb., o podmínkách podnikání a o výkonu státní správy v energetických odvětvích a o změně některých zákonů (energetický zákon)

katastrální zákon

zákon č. 256/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální zákon)

lesní zákon

zákon č. 289/1995 Sb., o lesích a o změně a doplnění některých zákonů (lesní zákon)

obč. zák.

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

obecní zřízení

zákon č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení)

stavební zákon

zákon č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon)

vodní zákon

zákon č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon)

zák. o daních z příjmů

zákon č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů

zák. o doplňkovém penzijním spoření

zákon č. 427/2011 Sb., o doplňkovém penzijním spoření

zák. o důchodovém spoření

zákon č. 426/2011 Sb., o důchodovém spoření

zák. o investičních pobídkách

zákon č. 72/2000 Sb., o investičních pobídkách a o změně některých zákonů (zákon o investičních pobídkách)

zák. o vlastnictví bytů

zákon č. 72/1994 Sb., kterým se upravují některé spoluvlastnické vztahy k budovám a některé vlastnické vztahy k bytům a nebytovým prostorům a doplňují některé zákony (zákon o vlastnictví bytů)

ZÁKON O DANI Z NEMOVITÝCH VĚCÍ

Zákon č. 338/1992 Sb., ze dne 4. května 1992

Ve znění:

zákonů č. 315/1993 Sb., č. 242/1994 Sb., č. 248/1995 Sb., č. 65/2000 Sb., č. 492/2000 Sb., č. 239/2001 Sb., č. 483/2001 Sb., č. 576/2002 Sb., č. 237/2004 Sb., č. 669/2004 Sb., č. 179/2005 Sb., č. 217/2005 Sb., č. 342/2005 Sb., č. 545/2005 Sb., č. 112/2006 Sb., č. 186/2006 Sb., č. 261/2007 Sb., č. 296/2007 Sb., č. 1/2009 Sb., č. 281/2009 Sb., č. 362/2009 Sb., č. 199/2010 Sb., č. 30/2011 Sb., č. 212/2011 Sb., č. 375/2011 Sb., č. 457/2011 Sb., č. 350/2012 Sb., č. 503/2012 Sb., zákonného opatření Senátu č. 344/2013 Sb., zákonů č. 23/2015 Sb., č. 84/2015 Sb.

Česká národní rada se usnesla na tomto zákoně:

§ 1

Úvodní ustanovení

Tento zákon upravuje daň z nemovitých věcí, kterou tvoří

a) daň z pozemků,

b) daň ze staveb a jednotek.

K § 1

1. Daň z nemovitých věcí je daní přímou, která postihuje konkrétní majetek – nemovitou věc. Je proto daní majetkového typu. Současně je daní in rem (ukládanou na věc), tedy daní, která se ukládá ve vazbě na určitý objekt, aniž by brala v úvahu výdělečné příjmy poplatníka, zatížení nemovité věci dluhy a právními vadami apod. Je daní místní, neboť výnos z ní plynoucí náleží dle rozpočtových pravidel do rozpočtu obcí (viz bod 11).

2. Úprava daně z nemovitých věcí samostatným zákonem je promítnutím ústavní zásady vyjádřené v článku 11 odst. 5 usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky, podle kterého lze daně a poplatky ukládat jen na základě zákona.

3. Daň z nemovitých věcí (dříve daň z nemovitostí) je součástí daňové soustavy České republiky od jejího vzniku, tedy od 1. 1. 1993. Zákon o dani z nemovitých věcí byl za dobu své účinnosti již 31krát novelizován, jeho podstata se však v zásadě neměnila.

4. Zákon o dani z nemovitých věcí zaznamenal zásadní novelizaci v důsledku rekodifikace civilního práva v roce 2014. Občanský zákoník zavedl novou terminologii, která ovlivnila i název zákona daňového – namísto dosavadního zákona o dani z nemovitostí se právní předpis nazývá zákon o dani z nemovitých věcí.

5. Občanský zákoník definuje v § 489 věc v právním smyslu jako vše, co je rozdílné od osoby a slouží potřebě lidí (zvíře však věcí není). Základní rozdělení věcí v právním smyslu je rozdělení na věci hmotné a nehmotné ve smyslu § 496 obč. zák. Hmotnou věcí je ovladatelná část vnějšího světa, která má povahu samostatného předmětu. Nehmotné věci jsou práva, jejichž povaha to připouští, a jiné věci bez hmotné podstaty. Vedle tohoto základního rozdělení rozlišuje obč. zák. v § 498 též věci nemovité a movité. Za nemovité věci se považují pozemky a podzemní stavby se samostatným účelovým určením, věcná práva k nim a práva, která za nemovité věci prohlásí zákon. Veškeré další věci, ať je jejich podstata hmotná, nebo nehmotná, jsou movité. Rozlišení věcí na hmotné a nehmotné a nemovité a movité se může prolínat. Typickou hmotnou věcí nemovitou bude pozemek. Zákon však konstruuje i nehmotnou věc nemovitou – typickým příkladem je právo stavby, které za nemovitou věc prohlašuje přímo obč. zák. v § 242, a přitom jde o věc nehmotnou (a jen její součástí je stavba vyhovující právu stavby). Občanský zákoník pak za samostatnou nemovitou věc považuje dle § 1159 též jednotku, tedy byt nebo nebytový prostor jako prostorově oddělenou část domu spojenou neoddělitelně s podílem na společných částech nemovité věci. Z dikce obč. zák. plyne, že nemovité věci mohou být jen a pouze ty věci, které za nemovité (a současně samostatné v právním smyslu) označuje zákon.

6. Zásadní revolucí v občanském právu bylo zakotvení zásady superficies solo cedit v § 506, podle které je zásadně věcí nemovitou pouze pozemek a stavba na něm umístěná je součástí tohoto pozemku. Vlastník pozemku je tak zásadně též i vlastníkem stavby umístěné na tomto pozemku. V koncepci zákona o dani z nemovitých věcí však zákonodárce tuto zásadu v podstatě opouští a i nadále upravuje daň z pozemků a daň ze staveb a jednotek jako dva samostatné oddíly daně z nemovitých věcí.

7. Pozemek není definován obč. zák., ale katastrálním zákonem. Tento zákon definuje v § 2 písm. a) pozemek jako část zemského povrchu, oddělenou od ostatních částí hranicí územní jednotky nebo hranicí katastrálního území, hranicí vlastnickou, hranicí stanovenou regulačním plánem, územním rozhodnutím nebo územním souhlasem, hranicí jiného práva, hranicí rozsahu zástavního práva, hranicí rozsahu práva stavby, hranicí druhů pozemků, případně rozhraním způsobu využití pozemků. Z uvedeného výčtu je zřejmé, že hranice pozemku může být určena jak fakticky (např. hranice druhů pozemků), tak právně (např. hranice rozsahu zástavního práva).

8. Vedle pozemku definuje katastrální zákon v § 2 písm. b), c) a d) též parcelu, stavební a pozemkovou parcelu. Za parcelu označuje pozemek, který je geometricky a polohově určen, zobrazen v katastrální mapě a označen parcelním číslem. Stavební parcelou je pak pozemek, který je evidován v katastru nemovitostí jako „zastavěná plocha a nádvoří“. Pozemek, který v uvedeném smyslu není stavební parcelou, je pozemkovou parcelou.

9. Z hlediska občanského práva je velmi významné, co vše je součástí pozemku. Již jsme vysvětlili základní koncepci rekodifikovaného občanského práva – tedy zásadu, podle které je součástí pozemku stavba na něm umístěná, stejně tak je podle § 506 obč. zák. součástí pozemku prostor nad povrchem i pod povrchem, včetně toho, co je zapuštěno v pozemku nebo upevněno ve zdech. Zásada, že stavba je součástí pozemku, je prolomena nejen právem stavby, ale též právní úpravou provedenou jak obč. zák., tak některými zvláštními právními předpisy. Z definice nemovitých věcí v § 498 odst. 1 obč. zák. vyplývá, že samostatnými nemovitými věcmi jsou podzemní stavby se samostatným účelovým určením. Jako příklad samostatných podzemních staveb jsou uváděny např. podzemní garáže, podchody nebo vinný sklípek. Z dikce § 498 odst. 1 vyplývá možnost, aby zásadě superficies solo cedit bránil jiný právní předpis. Mezi zvláštní právní předpisy, které se zabývají touto problematikou, se řadí např. zákon č. 44/1988 Sb., o ochraně a využití nerostného bohatství (horní zákon), který výslovně konstatuje, že součástí pozemku je jen ložisko nevyhrazeného nerostu. Z toho je možné dovodit, že ložisko vyhrazeného nerostu bude samostatnou věcí a součástí pozemku se nestává. Podle § 104 odst. 10 zákona č. 127/2005 Sb., o elektronických komunikacích a změně některých zákonů (zákon o elektronických komunikacích), není součástí pozemku síť elektronických komunikací, včetně stožárů, nadzemního i podzemního vedení a jejich opěrných a vytyčovacích bodů. Z § 1 a § 9 zákona č. 13/1997 Sb., o pozemních komunikacích, vyplývá, že samostatnou nemovitou věcí budou dálnice, silnice I. třídy, silnice II. a III. třídy, místní a účelové komunikace, neboť zákon v těchto ustanoveních hovoří o jejich „vlastnictví“ a „vlastnících“, aniž by vyžadoval, aby vlastník komunikace byl též vlastníkem pozemku, na kterém je komunikace umístěna.

10. Byť je zákon označen jako „zákon o dani z nemovitých věcí“, nepodrobuje zdanění všechny shora vymezené nemovité věci a v některých ohledech, jak vysvětlíme dále, se od terminologie obč. zák. nebo katastrálního zákona odchyluje. Podle určení předmětu daně se daň z nemovitých věcí dělí na daň z pozemků a daň ze staveb a jednotek.

11. Daň z nemovitých věcí je významným příjmem rozpočtu obcí. V souladu s § 4 odst. 1 zákona č. 243/2000 Sb., o rozpočtovém určení výnosů některých daní územním samosprávným celkům a některým státním fondům (zákon o rozpočtovém určení daní), je výnos daně z nemovitých věcí daňovým příjmem rozpočtu obcí, přičemž příjemcem je ta obec, na jejímž území se nemovitá věc nachází.

Judikatura:

1. Obecné užívání pozemkových komunikací není institutem soukromého práva. Jde o veřejnoprávní oprávnění, které se neopírá o občanskoprávní předpisy, ale o zákon o pozemních komunikacích. V řízení ve věcech upravených zákonem o pozemních komunikacích, tedy i o obecním užívání komunikací, se postupuje podle obecných předpisů o správním řízení. Komunikace pokrytá živičným povrchem není samostatným předmětem občanskoprávních vztahů, byť jde o stavbu podle veřejného práva. (rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 20. 3. 2002, sp. zn. 22 Cdo 1911/2000)

2. To, že zákon o dani z nemovitostí náleží do sféry práva veřejného, bez dalšího neznamená, že pro právní posouzení otázek daňových jsou směrodatné pouze normy veřejnoprávních odvětví. Je nutno si uvědomit, že zákon o dani z nemovitostí upravuje daň z nemovitostí. Předmětem daně ze staveb a jednotek jakožto daně z nemovitostí proto například nemůže být stavba movitá, byť na ni bylo vydáno kolaudační rozhodnutí. (rozsudek Krajského soudu v Brně ze dne 18. 6. 2003, sp. zn. 30 Ca 486/2000)

Související ustanovení:

§ 2 – předmět daně z pozemků, § 7 – předmět daně ze staveb a jednotek

Související předpisy:

čl. 11 odst. 5 usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky, – § 489 až 506, § 1159, § 1242 obč. zák., – § 2 katastrálního zákona, – zákon č. 44/1988 Sb., o ochraně a využití nerostného bohatství (horní zákon), – § 104 odst. 10 zákona č. 127/2005 Sb., o elektronických komunikacích a změně některých zákonů (zákon o elektronických komunikacích), – § 1 a 9 zákona č. 13/1997 Sb., o pozemních komunikacích, – § 4 odst. 1 zákona č. 243/2000 Sb., o rozpočtovém určení výnosů některých daní územním samosprávným celkům a některým státním fondům (zákon o rozpočtovém určení daní)

ČÁST PRVNÍ – DAŇ Z POZEMKŮ

§ 2

Předmět daně

(1) Předmětem daně z pozemků jsou pozemky na území České republiky evidované v katastru nemovitostí.

(2) Předmětem daně z pozemků nejsou:

a) pozemky zastavěné zdanitelnými stavbami v rozsahu zastavěné plochy těchto staveb,

b) lesní pozemky, na nichž se nacházejí lesy ochranné a lesy zvláštního určení,

c) pozemky, které jsou vodní plochou s výjimkou rybníků sloužících k intenzivnímu a průmyslovému chovu ryb,

d) pozemky určené pro obranu České republiky,

e) pozemky v rozsahu odpovídajícím výši spoluvlastnických podílů na nich, které jsou součástí zdanitelných jednotek v budově bytového domu, a jiné pozemky ve spoluvlastnictví vlastníků zdanitelných jednotek v budově bytového domu užívané společně s těmito jednotkami, a to v rozsahu odpovídajícím výši spoluvlastnických podílů těchto spoluvlastníků na nich.

(3) Na pozemek, který je součástí jednotky, se pro účely daně z nemovitých věcí hledí jako na nemovitou věc, jejímž vlastníkem je ten, kdo vlastní jednotku.

Z důvodové zprávy:

K novelizaci § 2 odst. 2 písm. c) zákonem č. 23/2015 Sb.:

Současné znění § 2 odst. 2 písm. c) je terminologicky zastaralé a působí výkladové nejasnosti, zejména pokud jde o spojení „intenzivní a průmyslový chov“. Sjednocuje se tedy terminologie s terminologií zákona č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon), ve znění pozdějších předpisů, podle kterého k užívání vod pro chov ryb je třeba povolení k nakládání s povrchovými vodami. Předmětem daně z pozemků zůstávají tak i nadále hospodářsky využívané pozemky rybníků užívané pro chov ryb v rámci podnikání. Povolení se vydává ve formě rozhodnutí ve vodoprávním řízení, vodoprávní úřad vydá povolení k nakládání s vodami vždy k určitému účelu.

K novelizaci § 2 odst. 2 písm. e) zákonem č. 23/2015 Sb.:

Podíl na pozemku, který je součástí zdanitelné jednotky, nepodléhá dani z pozemků, ale zdaňuje se v rámci této jednotky, a to použitím příslušného koeficientu podle § 10 odst. 3.

Jde o legislativně technické upřesnění vymezení pozemků, které nejsou předmětem daně z pozemků. Uvedené ustanovení se použije jak na jednotku, která je vymezena podle zákona č. 72/1994 Sb., ve znění pozdějších předpisů, tak i na jednotku podle zákona č. 89/2012 Sb., obč. zák.

Předmětem daně z pozemků nejsou jiné pozemky, tj. pozemky, které nejsou součástí zdanitelné jednotky, ale jsou ve spoluvlastnictví pouze všech vlastníků zdanitelných jednotek, přičemž nemusí být užívány všemi spoluvlastníky.

Pozemky, které jsou ve spoluvlastnictví všech vlastníků jednotek a jsou užívány s těmito jednotkami, mohou být součástí zdanitelné jednotky, nebo součástí této zdanitelné jednotky nemusí být. Z důvodu výkladové jednoznačnosti se proto upřesňuje, že pozemky, které jsou ve spoluvlastnictví všech vlastníků zdanitelných jednotek v domě užívané společně s těmito jednotkami, se rozumí pouze jiné pozemky, které nejsou součástí jednotky.

Tato úprava jednoznačně rozděluje pozemky na ty, které jsou součástí zdanitelné jednotky, a jakékoliv jiné pozemky, které jsou ve spoluvlastnictví pouze všech vlastníků zdanitelných jednotek v domě užívané společně s těmito jednotkami a nejsou součástí zdanitelné jednotky. Všechny tyto jiné pozemky jsou zdaňovány ve stejném režimu jako pozemky, které jsou součástí zdanitelné jednotky, tj. v rámci zdanění zdanitelné jednotky, a to zohledněním příslušného koeficientu podle § 10 odst. 3.

Upřesňuje se vymezení pozemků, které nejsou předmětem daně z pozemků, tj. jiné pozemky musí být výlučně ve spoluvlastnictví všech vlastníků zdanitelných jednotek v domě užívané společně s těmito jednotkami. Pokud tomu tak není, jsou tyto pozemky zdaněny v rámci daně z pozemků zpravidla jako stavební pozemky. Pozemky, které jsou ve spoluvlastnictví jak všech vlastníků zdanitelných jednotek v domě, tak i dalších vlastníků jednotek v domě, které však nejsou jednotkami zdanitelnými (srov. § 7), nejsou vyloučeny z předmětu daně (srov. dikci „pouze“).

K § 2

K odst. 1

1. Předmět daně je teoretickým termínem finančního práva a základním prvkem daňověprávního vztahu. Označuje objekt podrobený dani – příjem, majetek, věc. Předmětem daně z pozemků je tedy konkrétní nemovitá věc – pozemek. Určení předmětu daně je východiskem k určení daňového základu.

2. Pozemek je samostatným předmětem daně za podmínky, že se nachází na území České republiky. Znamená to, že daň z pozemků se nemůže vztahovat na pozemky, které se nacházejí v zahraničí, a to ani tehdy, pokud je jejich vlastník občanem České republiky nebo daňovým rezidentem České republiky. Naopak dani z pozemků jsou podrobeny všechny pozemky na území České republiky bez ohledu na to, zda je jejich vlastníkem rezident České republiky nebo zahraniční rezident.

3. Druhou podmínkou pro to, aby se pozemek stal předmětem daně z pozemků, je jeho evidence v katastru nemovitostí. Pozemek je tedy předmětem daně z pozemků jako parcela ve smyslu § 2 písm. b) katastrálního zákona, tedy jako pozemek, který je geometricky a polohově určen, zobrazen v katastrální mapě a označen parcelním číslem. Podle § 3 odst. 1 katastrálního zákona se totiž pozemky v katastru nemovitostí evidují v podobě parcel. Předmětem daně z pozemků je také pozemek evidovaný v katastru nemovitostí zjednodušeným způsobem ve smyslu § 8 písm. b) katastrálního zákona.

K odst. 2

4. Předmět daně z pozemků je upřesněn negativním vymezením, tedy určením, které pozemky – byť se nacházejí na území České republiky a jsou jako parcela evidované v katastru nemovitostí – nejsou předmětem daně (nejedná se tedy o pozemky osvobozené od daně z pozemků, ale o pozemky, které nikdy dani z pozemků nepodléhají).

K odst. 2 písm. a)

5. Předmětem daně z pozemků nejsou pozemky zastavěné zdanitelnými stavbami. Je tomu tak proto, že zákon v zásadě vylučuje, aby se z jedné nemovité věci hradila současně daň z pozemků i daň ze staveb a jednotek. Připomeňme si, že podle § 506 je stavba součástí pozemku, na kterém je postavena, a proto ve většině případů bude nemovitou věcí pouze pozemek. Pokud je zastaven zdanitelnou stavbou, podléhá jen dani ze staveb, nikoli dani z pozemků. Vynětí zastavěného pozemku z předmětu daně z pozemků se vztahuje i na případy, kdy je stavba na něm umístěná (nebo právo stavby, jehož součástí je stavba) samostatnou movitou věcí, za podmínky, že podléhá dani ze staveb – je tedy tzv. zdanitelnou stavbou ve smyslu § 7 odst. 1 písm. a). Předmětem daně z pozemků však nejsou pozemky jen v rozsahu, v jakém jsou skutečně zastavěné zdanitelnou stavbou.

K odst. 2 písm. b)

6. Předmětem daně z pozemků nejsou pozemky, na nichž se nacházejí lesy ochranné a lesy zvláštního určení. Ochranné lesy jsou vymezeny v § 7 lesního zákona, jako lesy na mimořádně nepříznivých stanovištích, za které jsou ze zákona považovány sutě, kamenná moře, prudké svahy, strže, nestabilizované náplavy a písky, rašeliniště, odvaly a výsypky apod. Do kategorie ochranných lesů mohou být zařazeny i vysokohorské lesy pod hranicí stromové vegetace chránící níže položené lesy a lesy na exponovaných hřebenech a lesy v klečovém lesním vegetačním stupni. O zařazení lesů do kategorie ochranných lesů rozhoduje na návrh vlastníka lesa nebo z vlastního podnětu orgán státní správy lesů. Lesy zvláštního určení vymezuje § 8 lesního zákona jako lesy, které nejsou lesy ochrannými a nacházejí se v pásmech hygienické ochrany vodních zdrojů I. stupně, v ochranných pásmech zdrojů přírodních léčiv a stolních minerálních vod nebo na území národních parků a národních přírodních rezervací. Lesní zákon umožňuje dále zařadit do kategorie lesů zvláštního určení lesy, u kterých je veřejný zájem na zlepšení a ochraně životního prostředí nebo jiný oprávněný zájem na plnění mimoprodukčních funkcí lesa nadřazen funkcím produkčním. Za takové lesy lesní zákon považuje lesy v I. zónách chráněných krajinných oblastí, lesy v přírodních rezervacích a přírodních památkách, lázeňské lesy, lesy příměstské a další lesy se zvýšenou rekreační funkcí, lesy sloužící k lesnickému výzkumu a lesnické výuce, lesy se zvýšenou funkcí půdoochrannou, vodoochrannou, klimatickou nebo krajinotvornou, lesy potřebné pro zachování biologické různorodosti, lesy v uznaných oborách a samostatných bažantnicích nebo lesy, v nichž jiný důležitý veřejný zájem vyžaduje odlišný způsob hospodaření. O zařazení lesů do kategorie lesů zvláštního určení rozhoduje opět orgán státní správy lesů, a to jak na návrh vlastníka, tak též z vlastního podnětu.

K odst. 2 písm. c)

7. Předmětem daně z pozemků nejsou pozemky, na kterých jsou vodní plochy. Z této výjimky jsou vyňaty rybníky, pokud jsou užívány pro chov ryb za účelem podnikání na základě povolení k nakládání s povrchovými vodami. Otázku povolení k užívání rybníku pro chov ryb za účelem podnikání řeší § 8 odst. 1 písm. a) bod 4 vodního zákona. V souladu s § 9 odst. 1 vodního zákona se povolení vydává na časově omezenou dobu; z toho je možné dovodit, že rybník nebude předmětem daně z pozemků pouze po dobu platnosti povolení ve smyslu § 9 vodního zákona.

K odst. 2 písm. d)

8. Dále nejsou předmětem daně pozemky určené pro obranu České republiky. Základní právní úprava této problematiky je provedena zákonem č. 222/1999 Sb., o zajišťování obrany České republiky. Tento zákon definuje pozemek jako důležitý pro obranu státu v případě, že jde o pozemek umístěný ve vojenském újezdu, který má z politického, vojenského nebo hospodářského hlediska význam pro zajištění obrany státu, zejména pro zabezpečení základních funkcí státu a zabezpečení ozbrojených sil. Dále jsou za pozemky důležité pro obranu státu považovány pozemky, k nimž výkon vlastnického práva státu a jiných majetkových práv státu vykonává Ministerstvo obrany nebo právnická osoba jím zřízená nebo založená, pozemky určené k ochraně obyvatel, pozemky strategického významu určené Vládou České republiky a pozemky, které za stavu ohrožení státu nebo za válečného stavu mohou mít strategický význam, pokud tak určí Vláda České republiky. Podle § 3 odst. 5 katastrálního zákona se nemovitosti (tedy i pozemky) důležité pro obranu a bezpečnost státu zobrazují v katastrální mapě a práva k nim se evidují v katastru podle údajů poskytnutých Ministerstvem obrany, Ministerstvem vnitra pro objekty Ministerstva vnitra a organizačních složek státu, které jsou součástí Policie ČR nebo Hasičského záchranného sboru ČR, nebo Bezpečnostní informační službou.

K odst. 2 písm. e)

9. Ustanovení po provedené novelizaci řeší situaci u pozemků náležejících spoluvlastnicky vlastníkům zdanitelných jednotek. Zákon o dani z nemovitých věcí přitom nerozlišuje, zda byla jednotka vymezena podle zák. o vlastnictví bytů nebo podle obč. zák. Na okraj poznamenáváme, že právní režim jednotek a spoluvlastnictví společných částí domu a pozemku se zásadně řídí právním předpisem, podle kterého byly jednotky vymezeny, a tudíž se budou na právní vztahy související s jednotkami, které byly vymezeny podle zák. o vlastnictví bytů, vztahovat dosavadní právní předpisy, a nikoli nový obč. zák.

10. Do první kategorie pozemků, které nejsou předmětem daně z pozemků, náleží pozemky, které jsou součástí zdanitelných jednotek v budově bytového domu. Jde o situaci, kdy bylo prohlášení vlastníka budovy o vymezení jednotek v budově uskutečněno v době, kdy byl vlastníkem jak budovy, tak pozemku, na kterém byla budova postavena, resp. jde o případ, kdy v okamžiku bezprostředně předcházejícímu vymezení jednotek byla budova součástí pozemku, na kterém byla vystavěna. V takovém případě bylo od počátku vlastnictví jednotky spojeno se spoluvlastnictvím odpovídajícího podílu na pozemku, resp. spoluvlastnické právo k pozemku bylo součástí jednotky. V praxi je tento případ snadno ověřitelný tím, že vlastnictví jednotky a spoluvlastnické právo k pozemku je zapsáno na jednom listu vlastnictví katastru nemovitostí.

11. V praxi však často, zejména při privatizaci domů bytových družstev, docházelo k oddělenému nabytí jednotky a spoluvlastnického práva k pozemku, na kterém byla vystavěna budova, v níž byly jednotky umístěny. Bylo tomu tak v případech, kdy v okamžiku privatizace (tj. v době, kdy bylo učiněno prohlášení o vymezení jednotek), nebyl vlastník budovy současně též vlastníkem pozemku – zpravidla se tak stávalo v případech, kdy budova byla ve vlastnictví družstva, ale pozemek, na kterém byla vystavěna, ve vlastnictví obce. Dodatečně pak docházelo i k privatizaci pozemku – obec převedla spoluvlastnické podíly na pozemku (v rozsahu spoluvlastnických podílů vlastníků jednotek na společných částech budovy) na vlastníky jednotek. V takových a obdobných případech se můžeme setkat s tím, že vlastnictví jednotky (a spoluvlastnictví společných částí budovy) je zapsáno na jednom listu vlastnictví a spoluvlastnictví pozemku na jiném listu vlastnictví. V praxi v minulosti docházelo u těchto případů k nejasnostem, zda je s převodem jednotky spojen též převod spoluvlastnického práva k pozemku, nebo zda se musí oba převody řešit odděleně. Tyto nejasnosti odstranila až judikatura Nejvyššího soudu. Dále mohou být vlastníci jednotek spoluvlastníky pozemků, které nejsou zastavěné, ale které tvoří s domem, ve kterém jsou jednotky umístěny, jeden funkční celek – např. předzahrádky, zelené plochy, venkovní plochy pro parkování apod. Pro účely daně z nemovitých věcí je významné, že ani ty pozemky, které nejsou součástí jednotky (v rozsahu příslušného spoluvlastnického podílu), netvoří předmět daně z pozemků. Podmínkou je, aby šlo o pozemky, které jsou ve spoluvlastnictví výhradně všech vlastníků zdanitelných jednotek v domě a jsou užívány společně s těmito zdanitelnými jednotkami. Z důvodové zprávy přitom vyplývá, že nemusí být nutně užívány všemi vlastníky jednotek, ale jen některými z nich (tak je tomu např. v případech, kdy vlastníci jednotek umístěných v přízemí budovy užívají zahradu kolem domu a vlastníci v dalších nadzemních podlažích již toto právo nemají). Pokud by však spoluvlastnické právo k pozemku bylo založeno jen některým vlastníkům zdanitelných jednotek, pak by takový pozemek předmětem daně z pozemků zůstal.

K odst. 3

12. Ustanovení zavádí právní fikci, podle níž se pro účely daně z nemovitých věcí hledí na pozemek, který je součástí jednotky, jako na nemovitou věc, jejímž vlastníkem je vlastník dané jednotky. Ve skutečnosti totiž takový pozemek není samostatnou věcí v právním smyslu (a tudíž nemůže být ani samostatnou nemovitou věcí). V souladu s obč. zák. je spoluvlastnický podíl na daném pozemku součástí jednotky samé a pouze příslušná jednotka má režim samostatné nemovité věci.

Judikatura:

1. Vlastníci jednotek, kteří nejsou současně spoluvlastníky pozemku v poměru, v jakém jsou spoluvlastníky společných částí domu, jsou povinni provést mezi sebou takové vzájemné převody spoluvlastnických podílů k pozemku, jejichž výsledkem bude naplnění zákonného požadavku na spoluvlastnictví pozemku v určeném poměru. Tato povinnost přitom stíhá jak vlastníky jednotek, kteří jsou spoluvlastníky pozemku v menším než zákonem požadovaném poměru (popř. nejsou spoluvlastníky pozemku vůbec), tak i ty vlastníky jednotek, jejichž spoluvlastnický podíl na pozemku převyšuje jejich spoluvlastnický podíl na společných částech budovy. (rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 15. 8. 2012, sp. zn. 29 Cdo 4195/2010)

2. Nejvyšší soud se při projednávání věci nejprve podrobně zabýval zvláštní povahou vlastnictví jednotek (tzv. reálného spoluvlastnictví) a podílového spoluvlastnictví na společných částech domu, příp. pozemku, na kterém je budova postavena, či pozemku funkčně souvisejícímu s budovou uvedenému v prohlášení vlastníka jednotky. Přitom konstatoval, že zákon o vlastnictví bytů v zájmu toho, aby byl tento „vlastnický celek“ zachován, neumožňuje samostatný převod jednotlivých částí tohoto celku. Jinými slovy, vlastník jednotky nemůže samostatně převést např. svůj spoluvlastnický podíl ke společným částem domu na jinou osobu, neboť tento podíl lze převést pouze v rámci převodu celého „vlastnického celku“. (rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 15. 12. 2011, sp. zn. 21 Cdo 2631/2011)

Související ustanovení:

§ 7 odst. 1 písm. a) – definice zdanitelné stavby

Související předpisy:

§ 506 obč. zák., – § 2, 3, 8 katastrálního zákona, – § 7, 8 lesního zákona, – § 8, 9 vodního zákona, – zákon č. 222/1999 Sb., o zajišťování obrany České republiky, – zák. o vlastnictví bytů

§ 3

Poplatníci daně

(1) Poplatníkem daně z pozemků je vlastník pozemku.

(2) Poplatníkem daně z pozemků je, jde-li o pozemek

a) ve vlastnictví České republiky,

1. 1. organizační složka státu, státní příspěvková organizace, státní fond, státní podnik nebo jiná státní organizace, které jsou příslušné hospodařit nebo mají právo hospodařit s majetkem státu,

2. 2. právnická osoba, která má právo užívat tento pozemek na základě výpůjčky vzniklé podle zákona upravujícího některé užívací vztahy k majetku České republiky,

b) ve svěřenském fondu, tento fond,

c) v podílovém fondu, tento fond,

d) ve fondu obhospodařovaném penzijní společností, tento fond,

e) zatížený právem stavby, stavebník.

(3) Poplatníkem daně z pozemků je vždy nájemce nebo pachtýř u pronajatého nebo propachtovaného pozemku, je-li

a) evidovaný v katastru nemovitostí zjednodušeným způsobem,

b) s ním příslušný hospodařit Státní pozemkový úřad nebo Správa státních hmotných rezerv, nebo

c) převedený na základě rozhodnutí o privatizaci na Ministerstvo financí.

(4) Uživatel je poplatníkem daně z pozemků v případě, že vlastník pozemku není znám.

Z důvodové zprávy:

K novelizaci § 3 odst. 4 zákonem č. 23/2015 Sb.:

S ohledem na vývoj v pozemkových úpravách ztratila současná úprava své opodstatnění, proto se část ustanovení § 3 odst. 4 vypouští a sjednocuje se úprava v těchto případech s obecným vymezením poplatníka daně z pozemků. V případě pozemků, jejichž hranice v terénu reálně vznikly po předání pozemků jako náhradních za původní pozemky sloučené, bude stejně jako v jiných případech poplatníkem daně vlastník pozemku. Navrhuje se ponechat uživatele jako poplatníka daně z pozemků pouze v případě, kdy vlastník pozemku není znám (např. v katastru nemovitostí je evidována jako vlastník pozemku osoba, která nežije, a pozemek nebyl projednán v rámci dědického řízení).

K § 3

1. Poplatník daně z nemovitých věcí je osobou, kterou stíhá povinnost podat přiznání k dani z nemovitých věcí a daň ve stanovených termínech platit.

K odst. 1

2. Zákon o dani z nemovitých věcí vychází ze základního pravidla, podle kterého je poplatníkem vlastník pozemku. Výjimky z této zásady pak stanoví následující odstavce. Z § 13b odst. 1 vyplývá, že rozhodující je stav k 1. 1. kalendářního roku, na který se daň z nemovitých věcí stanoví. V zásadě tak bude poplatníkem osoba, která je jako vlastník pozemku evidována v katastru nemovitostí k 1. 1. příslušného roku. V praxi se může stát, že před koncem kalendářního roku dosavadní vlastník zdanitelný pozemek převedl na nového nabyvatele, byl podán i návrh na vklad do katastru nemovitostí, avšak tento dosud nebyl reálně proveden. Právní účinky převodu zdanitelného pozemku však již nastaly, neboť nastávají ke dni podání návrhu na vklad do katastru nemovitostí. Takovou situaci řeší § 13a odst. 11 tak, že prodlužuje nabyvateli lhůtu pro podání přiznání k dani z nemovitých věcí.

K odst. 2 písm. a)

3. Ustanovení řeší případy, kdy je zdanitelný pozemek ve vlastnictví České republiky. V první řadě je poplatníkem u takového pozemku organizační složka státu, státní příspěvková organizace, státní podnik nebo jiná státní organizace, která s daným zdanitelným pozemkem hospodaří nebo s ním má právo hospodařit. Na druhém místě toto ustanovení stanovuje poplatníkem právnickou osobu, která má právo užívat zdanitelný pozemek na základě výpůjčky. Musí však jít o výpůjčku vzniklou podle zákona č. 1/2007 Sb., kterým se upravují některé užívací vztahy k majetku České republiky. Tento zákon navazoval na zákon č. 219/2000 Sb., o majetku České republiky a jejím vystupování v právních vztazích, a prodlužoval vztah výpůjčky založené § 59 odst. 1 tohoto zákona na dobu určitou do 1. 1. 2015 včetně. Z uvedeného je zřejmé, že rok 2015 bude pravděpodobně posledním rokem, na který se bude § 3 odst. 2 písm. a) aplikovat.

K odst. 2 písm. b)

4. V případě, že je zdanitelný pozemek ve svěřenském fondu, je poplatníkem daně z pozemku tento svěřenský fond. Jde o fikci poplatníka, protože byť je institut označen termínem „fond“, nejde o právnickou osobu a nemá právní osobnost. Daňové předpisy však svěřenskému fondu kvazi subjektivitu přiznávají a považují jej za daňového poplatníka. Svěřenský fond je jednou z forem privátního investování. Řídí se § 1448 a násl. obč. zák. Vytváří se vyčleněním majetku z vlastnictví zakladatele tak, že tento zakladatel svěří svůj konkrétní majetek správci k určitému účelu. Svěřenský fond se zakládá smlouvou nebo pořízením pro případ smrti. Podle § 1448 odst. 2 obč. zák. vzniká spolu se vznikem svěřenského fondu oddělené a nezávislé vlastnictví vyčleněného majetku. Vlastnická práva k majetku ve svěřenském fondu vykonává vlastním jménem na účet fondu svěřenský správce, který je povinen vyčleněný majetek držet a spravovat; majetek ve svěřenském fondu však není ani vlastnictvím správce, ani vlastnictvím zakladatele, ani vlastnictvím osoby, které má být ze svěřenského fondu plněno. V případě, že v rámci vyčleněného majetku bude svěřenskému správci svěřen i zdanitelný pozemek, stane se svěřenský fond poplatníkem daně z pozemků. Daňové přiznání za svěřenský fond podá svěřenský správce, který zajistí i zaplacení daně z pozemků.

K odst. 2 písm. c)

5. Pokud je zdanitelný pozemek vložen do podílového fondu, je poplatníkem tento podílový fond. Opět jde o fond, který nemá právní osobnost, a tak nemůže být vlastníkem zdanitelného pozemku. Podílový fond je upraven zákonem č. 240/2013 Sb., o investičních společnostech a investičních fondech. Podílový fond je jedním z typů fondu kolektivního investování a jeho účelem je shromažďování peněžních prostředků od veřejnosti vydáváním podílových listů a společné investování shromážděných peněžních prostředků na základě určené investiční strategie na principu rozložení rizika ve prospěch vlastníků těchto podílových listů a další správa tohoto majetku. Podílový fond může mít rovněž podobu fondu kvalifikovaných investorů. Podle § 102 zákona č. 240/2013 Sb., o investičních společnostech a investičních fondech, je podílový fond tvořen jměním. Vlastnické právo k majetku v podílovém fondu náleží společně všem podílníkům, a to v poměru hodnoty jimi vlastněných podílových listů. Vlastnická práva k majetku v podílovém fondu vykonává vlastním jménem a na účet podílového fondu jeho obhospodařovatel. V případě, že do jmění fondu patří zdanitelný pozemek, podá obhospodařovatel za podílový fond přiznání k dani z pozemků a zajistí zaplacení této daně.

K odst. 2 písm. d)

6. V situaci, kdy je zdanitelný pozemek jměním fondu obhospodařovaného penzijní společností, je poplatníkem tento fond. Opět jde o umělé vytvoření daňové subjektivity u fondu, který nemá právní osobnost. Penzijní společnosti jsou upraveny zák. o doplňkovém penzijním spoření. Penzijní společností může být jen akciová společnost se sídlem na území České republiky, jejímž předmětem podnikání je jednak shromažďování příspěvků účastníka, příspěvků zaměstnavatele a státních příspěvků podle zák. o doplňkovém penzijním spoření za účelem jejich umísťování do účastnických fondů, obhospodařování majetku v účastnických fondech a vyplácení dávek penzijního spoření. V případě splnění podmínek stanovených zák. o důchodovém spoření může být předmětem podnikání penzijní společnosti též shromažďování a obhospodařování prostředků účastníků spoření v důchodových fondech a vyplácení dávek podle zák. o důchodovém spoření. Pro svou činnost musí mít penzijní společnost povolení České národní banky. Fond obhospodařovaný penzijní společností nemá právní osobnost, je však považován za daňový subjekt – poplatníka daně z pozemků. Daňové přiznání podává za fond penzijní společnost, která zajišťuje i zaplacení této daně.

K odst. 2 písm. e)

7. Ustanovení řeší situaci, kdy je zdanitelný pozemek zatížen právem stavby. Podle § 1242 obč. zák. je právo stavby samostatnou nemovitou (nehmotnou) věcí. Jde o institut, který umožňuje oddělené vlastnictví pozemku a stavby. Pozemek zatížený právem stavby podléhá dani z pozemků jen do doby, než je na něm pořízena zdanitelná stavba [ta, ačkoli není samostatnou věcí, je podle § 7 odst. 1 písm. a) zákona zdanitelným předmětem], resp. v rozsahu, v jakém není pozemek zastavěn zdanitelnou stavbou. V takovém případě je poplatníkem daně z pozemků stavebník. Kdo je stavebníkem, řeší § 1240 odst. 1 obč. zák. Je jím osoba, které svědčí právo stavby – věcné právo mít na povrchu nebo pod povrchem pozemku stavbu (nezáleží přitom na tom, zda se jedná o stavbu již zřízenou či dosud nezřízenou).

K odst. 3

8. Ustanovení přenáší daňovou povinnost k dani z pozemků na nájemce nebo pachtýře ve vztahu k pronajatému nebo propachtovanému pozemku. Nájem i pacht jsou instituty občanského práva a v obou případech zakládají nájemci, resp. pachtýři právo užívat pronajatou věc. V případě pachtu je oprávnění pachtýře rozšířeno i o oprávnění věc požívat – tedy brát z ní užitky. Pacht bude typický pro užívání zemědělské půdy, neboť dává pachtýři právo na úrodu, které na pozemku dosáhl. Nájemce nebo pachtýř však není poplatníkem daně z pozemků vždy. Je jím v první řadě v případě, že jde o pozemek, který je v katastru nemovitostí evidován tzv. zjednodušeným způsobem. Zjednodušená evidence pozemku znamená ve smyslu § 8 písm. b) katastrálního zákona, že pozemek je evidován parcelním číslem podle dřívější pozemkové evidence – tj. podle pozemkového katastru, přídělového operátu, scelovacího operátu nebo evidence nemovitostí. Druhým případem, kdy daňová povinnost přechází na nájemce nebo pachtýře zdanitelného pozemku, je případ, kdy s pozemkem je příslušný hospodařit Státní pozemkový úřad nebo Správa státních hmotných rezerv. Posledním případem přechodu povinnosti hradit daň z pozemků na nájemce či pachtýře nastává v situaci, kdy byl zdanitelný pozemek převeden na základě rozhodnutí o privatizaci na Ministerstvo financí.

K odst. 4

9. Posledním případem přenosu daňové povinnosti na jinou osobu než je vlastník pozemku, je případ, kdy vlastník pozemku není znám. V praxi půjde nejčastěji o případy, kdy je jako vlastník pozemku evidována osoba, která zemřela, a pozemek nebyl z jakéhokoli důvodu projednán v dědickém řízení a není jasné, kdo bude dědicem. Pro tento případ zákon stanoví, že daň z pozemků je povinen zaplatit uživatel tohoto pozemku. Přitom je lhostejné, zda jde o oprávněného uživatele, který pozemek užívá na základě dohody s posledním známým vlastníkem, nebo o neoprávněného uživatele, který pozemek užívá bez právního důvodu. Rozhodující je faktický stav.

Judikatura:

1. Z gramatického výkladu jednotlivých ustanovení zákona o dani z nemovitostí je zřejmé, že poplatníkem daně z nemovitostí je zásadně vlastník nemovitosti. Z tohoto výchozího pravidla zákon připouští pouze taxativně stanovené výjimky uvedené v § 3 odst. 2 až 4, na základě kterých může být poplatníkem daně také nájemce nebo uživatel nemovitosti. (rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 16. 12. 2014, sp. zn. 6 Afs 119/2014)

2. Vznikl-li nájemní vztah mezi dosavadním uživatelem a vlastníkem zemědělského pozemku podle § 22 odst. 3 zákona č. 229/1991 Sb., o úpravě vlastnických vztahů k půdě a jinému zemědělskému majetku, a je-li pozemek pro vlastníka nepřístupný, neskončí nájemní vztah na základě výpovědi před provedením pozemkových úprav. Pozemek musí být přístupný jak ve smyslu faktickém, tak ve smyslu právním; nepostačí proto, zajistí-li nájemce vlastníkovi přístup na jeho pozemky přes pozemky jiných vlastníků, které má nájemce sám jen pronajaté. Nájemní vztah v takovém případě trvá i nadále a poplatníkem daně z nemovitostí zůstává nájemce pozemků. (rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 29. 3. 2006, sp. zn. 1 Afs 71/2004-91)

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Zákon o dani z nemovitých věcí. Komentář.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.