Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Brad PILON

JEZTE! NEJEZTE! JEZTE!
Hubněte metodou krátkodobých půstů

Přeložil Petr Jůza

Kniha byla přeložena z anglického originálu Eat Stop Eat, Expanded 5th Edition.
© Strength Works, Inc., 2007
Published by arrangement with Folio Literary Management, LLC and Prava i Prevodi Literary Agency

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod© Grada Publishing, a.s., 2012
Cover Photo © allphoto, 2012 grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
jako svou 5950. publikaci

Odpovědná redaktorka Ivana Kočí
Jazyková úprava Gabriela Janů
Sazba Jan Löffelmann
Počet stran 152
První vydání, Praha 2015
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Czech edition © Grada Publishing, a.s., 2015

ISBN 978-80-247-9895-0 (ePub)
ISBN 978-80-247-9894-3 (pdf)
ISBN 978-80-247-5577-9 (print)

Informace v knížce jsou určeny jen pro vzdělávací účely. Jsou založeny na autorových vlastních experimentech a jeho vlastních výkladech dostupných výzkumů. Nejde o lékařské rady a autor není lékař.

Informace v této knize jsou určeny zdravým dospělým jedincům. To, zda jsou vhodné pro vás za vašich konkrétních podmínek, byste si měli ověřit u svého lékaře. Mějte na paměti, že nutriční potřeby každého se liší v závislosti na jeho věku, pohlaví, zdravotním stavu a celkovém způsobu stravování.

Pokud máte jakékoli zdravotní problémy, nebo si něčím nejste jisti, kontaktujte svého lékaře. Před zahájením aplikace jakéhokoli dietního nebo cvičebního programu se vždy spojte se svým lékařem a ověřte si u něj svůj zdravotní stav a případnou potřebu lékařské intervence.

Pro koncept Jezte! Nejezte! Jezte! používáme v knize zkratku ESE, která vychází z anglického názvu Eat Stop Eat.

POZNÁMKA AUTORA

Nejprve mi dovolte říci, že jsem si byl v roce 2007, v době prvního vydání této knížky, plně vědom toho, jaká mezera je mezi přístupem lidí ke zdraví a fitness a mezi teoriemi popisovanými v knize.

Věděl jsem, že lidé obecně přijímali jako skutečnost, že pro úpravu hmotnosti je bezpodmínečně nutné přísně omezit stravu a skoro neustále cvičit. A nejen to. Věřilo se, že musí proběhnout radikální změna životního stylu, kdy se člověk až s obsesí začne o zdraví a stravu zajímat.

Věděl jsem také, že jsme z nějakého podivného důvodu začali věřit, že hubnutí je něco velmi obtížného, a že koncept úspěchu v dlouhodobém zhubnutí předpokládá život plný obětování a extrémní disciplíny.

Tehdy v roce 2007 se i jen lehké naznačení, že bychom mohli dosáhnout skutečného snížení tělesného tuku bez extrémně organizovaného a nepružného stravovacího režimu, setkávalo nejenom s pochybnostmi, ale přímo s nepřátelstvím. Jen málokdo byl připraven poslechnout si nebo přijmout jednodušší řešení.

Průmysl, který je do snah o hubnutí zapojený, je ohromný a ročně vynáší miliardy dolarů. To nezahrnuje pouze zjevné prodeje přípravků na hubnutí, ale také provoz center hubnutí, poradce pro hubnutí, knížky o hubnutí, a dokonce i hubnutí věnované on-line komunity. Spojte si to s překvapivým rozmachem mladých, dvacetiletých internetových prodejců, kteří vydělávají miliony na prodejích „dietních rad“, a bude vám zřejmé, že průmysl okolo hubnutí byl připraven na pořádnou dávku zdravého selského rozumu.

Věděl jsem, že moje knížka tento průmysl pěkně rozvíří a že budu muset věnovat hodně energie na obranu jejího konceptu.

Ale nakonec to bylo až snadné. Pro radikální a nové koncepty je normální získat hodně pozornosti a rozdílných názorů od odborných „komentátorů“.

Svoji knihu jsem však nemusel bránit ani zdaleka tak, jak jsem očekával. Jistě, pár odpůrců a pomlouvačů se našlo, ale většinou si i ten nejpříkřejší vědecký kritik rychle uvědomil jednoduchost a účinnost konceptu Jezte! Nejezte! Jezte! (v originále Eat Stop Eat), zkr. ESE, a ocenil, že stojí na důkladných a logických vědeckých důkazech.

Zdá se, že během několika let se ESE z pozice kontroverzního a okrajového výstřelku začal dostávat do pozice stravovacího postupu pro úpravu tělesné hmotnosti, který již lékaři, stravovací poradci a další odborníci v oblasti zdraví a výživy přijímají.

Biolog J. B. S. Haldane to vyjádřil nejlépe, když řekl, že existují čtyři fáze vědeckého přijetí:

1. Je to bezcenný nesmysl.

2. Je to zajímavý, ale úchylný názor.

3. Je to pravda, ale vcelku nedůležitá věc.

4. To jsem říkal vždy.

Koncept ESE se dostal do fáze „já to vždy říkal“. Pro mne a mnohé ostatní lidi zapojené do světa stravování, diet a hubnutí je to velmi povzbuzující.

Lidé si začali uvědomovat, že pro hubnutí je možné využívat celou řadu odlišných postupů, za předpokladu, že stravování vyvolá určitý pokles kalorického příjmu. A ještě i to, že nejlepší dietou je ta, která je vám příjemná a u které můžete setrvat nejdéle.

Bez ohledu na tato fakta jsou většinové názory ve světě hubnutí a diet stále ještě plné chybných názorů. A je ironií, že procento lidí s nadváhou stále roste. Průměrná hodnota procenta tělesného tuku u lidí ve Spojených státech dosáhla děsivé výše.

Průměrná hodnota tělesného tuku je u mužů 25 %, u žen se blíží 40 %

Zdravý rozum a citlivost začínají pronikat do oboru hubnutí

Pravda je, jak ukazují výzkumy, že epidemii naší obezity mohou více než dostatečně vysvětlit zvýšené dodávky potravin.1 Jsem si skoro jist, že s 25, natož 40 % tělesného tuku není nikdo moc šťastný.2 Proto zde stále přetrvává potřeba rozšířit úspěšnou teorii ESE mezi co největší množství lidí, abychom jim mohli pomoci si uvědomit, že hubnout nemusí být nijak složité.

Zopakujme si, co už o hubnutí víme:

1. Tahat s sebou kilogramy tuku navíc je pro náš špatné – jak fyzicky, tak emočně.

2. Hubnutí není nic tajemného a základní principy se nikdy nemění. Náš úspěch v hubnutí je dán tím, jak jsme schopni tyto principy aplikovat.

3. To, že si čtete tuto knížku, znamená, že máte zájem zhubnout.

Ale pozor: Prevence je lepší než léčba!

I když se na principy ESE pohlíží jako na metodu pro hubnutí, je důležité si uvědomit, že jde rovněž o velmi efektivní způsob, jak si dosaženou váhu udržet, a také, jak vůbec v první řadě tloustnutí zabránit.

Jednoduše řečeno, zakomponováním ESE do vlastního životního stylu může tyto principy aplikovat kdokoli.

PŘEDMLUVA

Dříve, než se pustíte do čtení knížky, zamyslete se na chvíli nad všemi možnými dietami, o kterých jste v posledních letech slyšeli nebo četli. Každá z těch diet má svůj vlastní háček; něco, co ji dělá jedinečnou. A každá z nich má tisíce následovníků, kteří tvrdí, že to je ta jediná správná dieta, která funguje.

Teď se zamyslete nad důkazy z reálného života, které máme přímo před sebou. Každý den vídáte stovky lidí, s rozličnou tělesnou stavbou a dodržující rozličné způsoby stravování.

Jako příklad si vezměme kulturistiku. Představte si dvě skupiny profesionálních kulturistů v soutěžní formě, jen chvíli před tím, než vyjdou na soutěžní pódium. Jejich žíly jsou vystouplé, kůže napjatá, tělesný tuk prakticky žádný.

První skupina kulturistů je z 50. a 60. let. Tito kulturisté se byli schopni dostat do vrcholné formy za použití diet s nízkým obsahem tuků, vysokým obsahem sacharidů a středním obsahem bílkovin. Druhá skupina jsou kulturisté z 90. let a dále. Ti se do formy dostávali za použití velmi odlišné diety, která předepisovala střední obsah tuků, nízký obsah sacharidů a vysoký obsah bílkovin.

Obě skupiny na sobě mají neuvěřitelně málo tuku. Obě používaly různé prostředky, ať už schválené, nebo nelegální. Obě se držely velmi odlišného stylu stravování. A přitom nějak dokázaly dostat svůj tělesný tuk na neskutečně nízké hodnoty.

Stravování kulturistů se za posledních pět desetiletí dramaticky změnilo. Někteří kulturisté jedli šest jídel denně, někteří dokonce až dvanáct a více. Někteří jedli červené maso, jiní ne. Někteří prováděli hodiny aerobního cvičení, jiní zase vůbec. A přitom byli všichni schopni zhubnout a dostat se do „soutěžní formy“.

Důvod je prostý: to proto, že krátkodobě bude fungovat jakákoli dieta, pokud obsahuje nějakou formu omezení kalorického příjmu. A pokud ji budete dodržovat, tak máte zaručeno, že zhubnete.

Problémem je, že takovou omezující dietu nemůžete prostě dodržovat dlouhodobě. Je jasné, že opravdu důsledný člověk může velmi přísnou dietu držet 12 týdnů a dostat se tak do skvělé formy. Se správným odhodláním může člověk vypadat dokonce jako model z obálky časopisu. A velmi malá, velmi specifická skupina toto může dělat několik let. Pro nás ostatní je takový způsob stravování příliš přísný, příliš zasahující do našeho životního stylu a až moc omezující na to, aby se dal dodržovat po delší dobu.

Co kdybych vám teď řekl, že dlouhé a omezující diety nejsou pro snížení tělesné hmotnosti potřeba? Kdybych vám řekl, že existuje způsob stravování a životní styl, díky kterému je možné dosáhnout skvělých účinků na zdraví, zhubnout, a že neobsahuje žádná delší období omezování v jídle, specifické časování jídel, suplementy nebo stravovací plány?

Na následujících stránkách se s vámi podělím o svou teorii, která je výsledkem bezpočtu hodin studia a výzkumů, kariéry v oblasti doplňků stravy pro sportovce a zájmu o výživu.

Seznámím vás s důvody, proč si myslím, že většina dietních plánů není potřeba, že jsou moc omezující a celkově moc složité na to, aby dlouhodobě fungovaly. A to nejdůležitější – popíši vám, co považuji za nejlepší způsob stravování a životního stylu, který vám pomůže zhubnout a dosaženou váhu si udržet, aniž byste potřebovali nějaké složité plány, pravidla a rovnice, které jsou pro většinu ostatních diet typické.

Koneckonců, svůj plán ani za dietu nepovažuji. Je to způsob stravování, který se nakonec může stát způsobem života.

Musím vás na začátek varovat, že mnohé z toho, co budu tvrdit, je „jiné“ v tom, že to neodpovídá tomu, co je v současnosti považováno za běžné. Když jsem s tímto projektem začínal, tak jsem si slíbil, že nebudu slepě přijímat současná pravidla týkající se stravování jenom proto, že jsou zrovna v módě.

Jak nám konečně dokázal příklad dvou skupin kulturistů, k dosažení úžasné fyzické kondice může vést mnoho různých způsobů stravování. Pravděpodobně neexistuje nic jako „správné“ stravování. Jediné, v co můžeme doufat, je, že najdeme to, co funguje pro nás samotné.

Stravování, stejně jako lékařství a věda obecně, se neustále vyvíjí a mění. Takže i když názory v této knize mohou podle dnešních standardů vypadat nekonvenčně, věřím, že by se za nějakou dobu mohly docela dobře stát novými pravidly stravování!

Jsem si jist, že když si tuto knížku přečtete s otevřenou myslí, tak zjistíte, že vše, co zde píšu, dává smysl. Možná se to bude lišit od toho, co vám budou říkat všichni ostatní, ale vše je podloženo celou řadou výzkumů a opravdu to může změnit váš život.

JAK TO VŠECHNO ZAČALO

S kariérou v oblasti doplňků výživy pro sportovce jsem se rozloučil v dubnu 2006. Nebyl to rozchod ve zlém, ani jsem se nechtěl s touto oblastí rozejít úplně. Jen jsem potřeboval začít někde znovu. Abych to vše dobře vysvětlil, tak se musíme vrátit asi o dvacet let zpátky.

Vždy jsem se velmi zajímal o cvičení, zdraví a výživu. Ještě než mi bylo deset, tak jsem se mohl pyšnit velikou sbírkou časopisů Muscle & Fitness, a o pár let později jsem sbíral i Men’s Health. Pamatuji si, jak jsem si čítával o kulturistech, jako byli Lee Haney, Arnold Schwarzenegger a Lou Ferrigno, a všechny články o jejich dietách a cvičebních programech. A tyto články vzbudily můj zájem o vědu skrytou za snižováním tuku.

V šestnácti jsem si předplatil časopis American Journal of Clinical Nutrition. Četl jsem všechny články o výzkumech hubnutí a výživy. Skoro každé slovo jsem si musel hledat v lékařském slovníku, takže mi četba jednoho článku zabrala pomalu celý den.

V sedmnácti jsem začal pracovat v místní prodejně doplňků výživy. Byl to můj první oficiální krok do oboru zdraví a výživy a nikdy jsem toho nelitoval.

Když jsem začal se studiem výživy na vysoké škole, tak jsem měl jen dva cíle – naučit se o výživě a metabolismu všechno, co budu schopen, a promovat s vyznamenáním. A na jaře roku 2000 jsem si oba dva cíle splnil. Hned po promoci, s překvapující kombinací štěstí a správného načasování, jsem nastoupil jako výzkumný analytik do jedné z největších společností na výrobu doplňků stravy.

Teď skočíme až do roku 2006. Měl jsem za sebou šest let práce v jednom z nejvíce tajnůstkářských průmyslových odvětví vůbec. Během té doby jsem byl pověřen ochranou několika z nejtajnějších informací celého oboru. Byl jsem zodpovědný za vnitřní chod našeho výzkumného a vývojového střediska. Bohužel, to byla část mého problému.

Součástí mé práce bylo sledování kulturistických a fitness časopisů. Každý měsíc jsem pročítal desítku nejlepších časopisů na trhu. Neustále jsem četl o „posledních a nejlepších“ dietních metodách. Po letech pročítání časopisů jsem nevěděl, čemu věřit. Každý měsíc se zdálo, že nejnovější dietní metody zcela protiřečí metodám z předchozích měsíců. Začal jsem si myslet, že průmysl orientovaný na hubnutí neobsahuje nic jiného než matoucí a neustále dokola omílané dezinformace.

Když dojde na vědu okolo hubnutí, každý „dietní guru“ a „zkušený trenér“ má ohledně toho, co funguje a co zase ne, svoji vlastní teorii. Po letech čtení a hodnocení těchto výživových a dietních programů jsem dokonce začal přehlížet své původní pochybnosti a začal jejich vlivu sám podléhat!

Přes veškeré mé formální vzdělání v oboru mi dokonce i ty nejvíce absurdní dietní teorie začaly znít logicky, i když jsem nikdy nenarazil na jedinou studii, která by jejich závěry podporovala.

Ve skutečnosti veliká většina toho, co jsem tehdy četl, byly jen teorie a spekulace. Některé se zakládaly na vědeckých podkladech, zatímco jiné byly naprostými bláboly. Mnohé si navzájem odporovaly, jiné popíraly základní zákony termodynamiky a vědy vůbec.

Měsíc co měsíc jsem měl na stole tucty časopisů a každý měsíc jsem viděl nějaké nové a staré dietní postupy opěvované jako nejnovější a nejefektivnější metody pro „zničení tvrdošíjného tělesného tuku“.

Tehdy jsem si povšiml jedné úsměvné věci, pokud se nějaká teorie publikuje dostatečně často a pokud ji přijme dostatek lidí, stává se pravdivou bez ohledu na to, jak nepřesná ve skutečnosti je.

Ten, kdo řekl: „Můžete říkat tu stejnou lež, kolikrát chcete, a přece se nestane o nic pravdivější,“ zjevně nikdy nebyl součástí tohoto průmyslu!

Pravdou zůstává, že jsem se do světa výroby doplňků stravy dostal z těch samých důvodů, kvůli kterým jsem jej nakonec opustil. Chtěl jsem porozumět skutečným pravidlům týkajícím se hubnutí a chtěl jsem přijít na to, jak bychom měli opravdu jíst, abychom si zajistili zdraví, energii, sportovní výkonnost a abychom mohli zhubnout.

Nechal jsem své kariéry proto, abych mohl napsat tuto knihu.

ÚVOD

Jako součást studia podkladů pro tuto knihu jsem si předsevzal odkrýt skutečná vědecká fakta týkající se hubnutí a výživy. Teď nemluvím o vědeckých „faktech“, kterými se kolem sebe každý den ohání firmy na výrobu doplňků stravy a marketingoví poradci. Však víte – takové to: „jezte tohle, nejezte tamto“ a „současné výzkumy ukazují, že…“ Chtěl jsem najít suchá, ověřená a pravdivá fakta. Hledal jsem výživové ekvivalenty smrti a daní.

Mým prvním úkolem bylo přečíst všechny knížky o výživě a dietách, na které narazím. Přečetl jsem si (některé i vícekrát) knížky jako: The Atkins Revolution (Atkinsova dietní revoluce), Protein Power (Síla bílkovin), Body for Life (Tělo pro život), The Zone (Zóna), The South Beach Diet (Dieta ze South Beach), French Women Don’t Get Fat (Francouzky netloustnou), The Warrior Diet (Dieta bojovníka), The Metabolic Diet (Metabolická dieta), Volumetrics (Volumetrie), The Obesity Myth (Mýtus obezity), Health Food Junkies (Blázni do zdravé stravy), An Apple a Day (Jablko denně), What to Eat, the Omnivore’s Dilemma (Co jíst – dilema všežravce), Real Foods (Skutečné jídlo), The End of Overeating (Konec přejídání), Food Politics (Politika jídla), stejně jako rozličné „undergroundové“ knihy o dietě, jako třeba Body Opus od Dana Duchaina.

Tyto knížky jsem si nejenom přečetl, já je analyzoval. Porovnával jsem marketingové strategie, styl psaní a techniky přesvědčování. Pokud v knize byly odkazy na vědecké studie, tak jsem si je vyhledal a celé prostudoval. Měl jsem za cíl rozebrat vše, čemu ohledně stravování věříme, a podívat se na to, jak tato víra vznikla.

K tomu jsem ještě prošel stovky (a to nepřeháním) zpráv z výzkumů a znovu si pročetl několik učebnic a skript o výživě. Zašel jsem dokonce tak daleko, že jsem se zapsal na postgraduální studia lidské biologie a výživové vědy, a můžu vám říci, že si to vyžadovalo až skoro nezdravou dávku zaujetí, abych se s těhotnou manželkou a náročnou prací konzultanta pustil po sedmi letech do opětovného studia! Každý den to znamenalo dlouhou cestu do školy a zpět, ale možnost postgraduálního studia výživy za to stála.

Co vše mi má studia odhalila? V první řadě mohu říci, že lidé (ne všichni, ale hodně z nich), kteří v časopisech a na internetu píší o vědeckých výzkumech, nejsou zrovna důvěryhodnými zdroji vědeckých informací a neumějí smysl studií správně analyzovat. Oni vlastně jen „těží data“ – hledají ve vědeckých zprávách zajímavě znějící závěry nebo komentáře. Vlastně se snaží shrnout výsledky dvou- až tříletých studií do jediné a krátké věty. Skvěle se to čte, ale obvykle se jen zřídka dostanou k pravému jádru studie. To nemá být nějaké chvástání pro povzbuzení vlastního ega, ale spíš poukázání na to, jak důležité je dostatečné vzdělání.

Uvědomil jsem si rovněž, že ani vyšší vzdělání v jednom určitém tématu z vás nutně nemusí udělat experta na záležitosti týkající se zdraví. Doktorát z fyziologie z vás neudělá odborníka na hubnutí a naopak, to, že jste doktor medicíny, neznamená, že máte všechny potřebné znalosti pro pochopení složitostí stravování a výživy, a co je možná důležitější – ani schopnost prokouknout záludnosti marketingu (mnohé zdravotnické školy ve Spojených státech nesplňují limit 25 hodin studia výživy požadovaný Národní akademií věd).3

Můžu vám říci, že jsem si díky svému postgraduálnímu studiu výživy, půstů a hubnutí uvědomil, že ohledně výživy a hubnutí tu existují jenom dvě absolutní pravdy.

1. Jedinou zaručenou výživovou metodou na hubnutí je delší časové období se sníženým kalorickým příjmem.

2. Lidské bytosti se mohou nacházet jen v jednom ze dvou následujících stavů: ve stavu najedení, nebo ve stavu půstu.

To je vše. Podle mne jsou nepopíratelné jen tyto dvě skutečnosti. O všem ostatním je možné diskutovat. A to je dnes problém výživy – je to natolik komplikované, že nikdo neví, čemu se dá věřit.

Výsledky většiny vědeckých výzkumů zjevně nedělají nic jiného, než že ke všeobecnému zmatku okolo stávajících výživových a dietních teorií přispívají, přičemž příčina je zřejmá – výzkumy výživy a stravování se neprovádějí proto, abychom si zlepšili zdraví a úroveň života. Jsou vedeny za účelem podpory prodejů rozličných výrobků a my, neustálí odběratelé, jsme toho základem.

Byl to skvělý článek odbornice na výživu dr. Marion Nestleové v časopise Scientific American, který mi pomohl si uvědomit, že na začátku 80. let neměly potravinářské společnosti jinou možnost, než se pokusit změnit způsob, jakým se stravujeme. Tváří v tvář požadavkům akcionářů na rychlejší návratnost investic byly přinuceny rozšiřovat prodej na trhu, který byl nadbytečných kalorií už tak plný. Jedinou možností bylo hledat nové prodejní a marketingové možnosti podporou už dříve zamítnutých stravovacích návyků, jakými bylo například častější svačení mezi jídly, jedení v knihkupectvích a podpora finančních úlev v případě nákupu větších porcí.4 Celý způsob stravování ve Spojených státech byl přizpůsoben zájmu největších potravinářských společností.

Možná se podivujete nad tím, jak může pár lidí změnit způsob stravování celých zemí. Na výzkumy dokládající zdravotní výhody tohoto způsobu stravování se muselo vynaložit velké množství finančních prostředků. Osobně k tomu mohu říci, že většina dnešních výzkumů stravování a výživy se provádí pouze z marketingových důvodů. To proto, že peníze do nich vkládají hlavně společnosti, které potraviny a doplňky stravy vyrábějí.

Za takovými „finančními dary“ a granty je očekávání, že výzkumy přijdou se zdravotními závěry, které daná společnost bude moci využít ve svém marketingu pro podporu prodeje vlastních výrobků. Jak se ukazuje, takové zdravotní závěry mohou být neuvěřitelně lukrativní a politika na pozadí výživového průmyslu je nepopíratelná.

Bylo to v knize Marion Nestleové What to Eat (Co jíst), kde jsem si přečetl následující citaci: „Skutečný důvod zdravotních závěrů je jasně daný: zdravotní závěry prodávají.“5 Nemohl jsem nesouhlasit.

Pokud výzkum přijde s nějakým tvrzením, které se používá pro podporu prodeje, ať už jde o nějaký „funkční“ výrobek nebo dietní program, a pokud ten výzkum tvrdí, že to funguje, tak se to bude prodávat lépe, o tom není pochyb.

Brzy jsem si začal uvědomovat, že výzkumy týkající se hubnutí jsou touto politikou tak pokřivené, že se z toho stal nejironičtější protimluv na světě. Vždyť ty výzkumy se snažily zpracovat ideu kompletně postavenou na hlavu: „Co máme jíst, abychom zhubli?“

Když mi došlo, že skoro všechny výzkumy týkající se výživy se prováděly v tomto na hlavu postaveném paradigmatu, pochopil jsem, že mám jen jedinou volbu. Pokud jsem se měl vyhnout všem zaujatostem a vlivu současných studií výživy, pak jsem musel jít zpět na absolutní začátek. Musel jsem provést kompletní přezkoumání toho, co se děje s lidmi za úplného nedostatku jídla.

STAV PŮSTU

Půst je definován docela jednoduše. Prošel jsem hesla bezpočtu slovníků a popisů na internetu a jako nejlepší se mi jeví tato definice: Dobrovolné zdržení se příjmu některých potravin nebo jídla vůbec, a někdy i pití, po určité časové období. Klíčovým je zde slovo „dobrovolné“, protože tak odlišíme půst od hladovění. Mimo tento malý rozdíl je celkový výsledek shodný – cílevědomá zdrženlivost v příjmu kalorií po určité časové období.

Hodně lidí si dnes plete hlad s chřadnutím – chřadnutí je až konečný výsledek dlouhodobého kalorického omezení, kdy jsou vaše tukové zásoby skoro zcela vyčerpány a nemohou již tělu dodat potřebnou energii. Tehdy pak můžete vidět abnormální tělesné stavy, kdy mizí svalová hmota a zpomaluje se metabolismus. Toto chřadnutí je výsledkem dlouhodobého kalorického omezení – zde se bavíme o měsících nebo dokonce rocích nízkého příjmu možné nedostatečné výživy, a ne o půstech trvajících tři dny.

Takže jste buď najedení, nebo v půstu, přičemž půst může trvat třeba 12 hodin, nebo také 12 týdnů. Pro potřeby svého výzkumu jsem se rozhodl soustředit se na krátkodobé půsty a podívat se, jaký mají na metabolismus vliv půsty v délce 12–72 hodin. Během výzkumu jsem zjistil, že studium krátkodobých půstů je vynikajícím způsobem, jak odhalit pravdu o stravování a hubnutí tuků. To proto, že lidé se zájmy na prodejích produktů ke konzumaci nemají na studiu půstů žádný zájem.

Půsty automaticky staví jakékoli potraviny, doplňky stravy nebo nové propagované „funkční potraviny“ mimo hru. K hrůze všech společností vyrábějících potraviny se půst nedá prodávat ve formě tabletek, a my si už řekli, že cílem většiny výzkumů je dnes vývoj nového zboží. Takže už od podstaty, protože při půstu nic nekonzumujete, budou mít veliké společnosti na výzkumu půstů jen pramalý zájem. Proč by vůbec společnosti financovaly výzkumy, které by hledaly důvody pro to, aby zákazníci spotřebovávali MÉNĚ jejich výrobků? Další výhodou výzkumu půstů je to, že je zde značné množství provedených studií, a každým dnem přibývají další.

V celé historii používaly půsty rozličné kultury v celé řadě rituálů a oslav, a i dnes půsty v mnoha tradicích najdeme. Skoro všechna největší náboženství mají půsty jako svoji součást. Najdeme mnoho historických příkladů půstů z rozdílných důvodů, ať už třeba z důvodů politických protestů, léčebných postupů, a dokonce i pro staré dobré hubnutí. V Severní Americe se však praxe půstů, nebudeme-li uvažovat půsty z náboženských důvodů, zcela vytratila.

Naši předci se také postili z toho prostého důvodu, že někdy strava nebyla dostupná. Běžné bývaly i půsty očistné a léčebné. Zatímco v dnešní době jsme si my v rozvinutějších zemích světa navykli na tři pravidelná jídla denně, zvířata v divočině přijímají potravu jenom tehdy, když ji mají k dispozici, a naši předci, lovci a sběrači, se nejspíš stravovali stejně.

A nezapomínejme na to, že i dnes žije velmi veliká část lidstva bez dostatečné dostupnosti potravy. Sami sebe, s naším problémem nadbytku stravy, můžeme považovat za ty šťastnější. Je samozřejmě určitou ironií, že tady nyní čtete knížku, jak se srovnat s následky více než dostatečného množství dostupného jídla.

STAV NASYCENÍ

Jak jsem uváděl na začátku knihy, z pohledu výživy můžeme být buď ve stavu najedení, nebo půstu. Tím mám na mysli, že buď jíme a kalorie z jídla si ukládáme, nebo tyto kalorie, uložené ve formě energie, spalujeme. Tato energie je uložená ve formě tuků a glykogenu (což je zásobní forma cukrů a sacharidů v těle).

Naše tělo je uzpůsobeno pro to, aby si uložilo energii ze stravy, když ta je k dispozici, a uloženou energii spotřebovávalo, když strava dostupná není. Jsou to naše jediné dvě možnosti. Můžete se na to dívat jako na jin a jang výživy a zdraví.

Nasycení = jedení a ukládání kalorií

Půst = nejedení a spalování energie

Půst je nejprostší metodou, kterou naše tělo pro udržování kalorické rovnováhy má. Uložit si trochu, když jíme, a spálit trochu, když nejíme. Jak některé ze současných studií ukazují, problémem je, že až 20 hodin ze dne trávíme ve stavu najedení.6 Neustále jíme a ukládáme energii z jídla, aniž bychom tělu dali příležitost uloženou energii spálit.

Takže rovnováha jin a jang jedení a půstu byla nahrazena neustálým nasycením, během kterého ještě hledáme způsob, jak pokračovat v jídle a současně hubnout. Když si uvědomíte, že tělo je uzpůsobeno k tomu, aby si tuk ukládalo, tak uvidíte, že jde o velmi nebezpečný scénář. Abychom mohli obnovit rovnováhu mezi stavy najedení a půstu, nemáme jinou možnost, než období přejídání vyvážit obdobím, kdy budeme jíst méně.

Představte si lovce, který si chytil a snědl svůj úlovek, a pak si našel nějaké bobule. Když maso snědl a bobule vysbíral, nezbylo mu nic jiného, než se začít ohlížet po nějakém dalším jídle. Zdá se logické předpokládat, že právě k takovému fungování byla naše těla přizpůsobena. Pokud jsou ale těla nastavena na takový scénář, proč se tedy dnes nikdo nepostí?

Nejspíše je to proto, že celý koncept půstů pro úpravu tělesné hmotnosti a zlepšení zdraví naše západní společnost očernila, protože jde zcela proti jednomu ze základních principů obchodu – nabídce a poptávce. Pro potravinářský průmysl a různé vládní úřady jsou lidé stravující se střídměji myšlenkou zcela špatnou.

Vezměte si, že v USA se denně vyrobí tolik potravin, že by to stačilo na to, aby každý jedinec mohl přijmout skoro 4 000 kilokalorií.7 Vedle toho se ročně vynaloží 10 miliard dolarů na reklamu spojenou s jídlem.8 Pro mnohé potravinářské firmy by to znamenalo značnou finanční ztrátu, pokud by se každý člověk ve Spojených státech rozhodl jeden den v týdnu nejíst.

Pokud zákazníci nakupují a konzumují potraviny, jsou potravinářské firmy a výrobci potravin ochotni doporučovat různé teorie ohledně hubnutí. A nejen to. Oni se nás snaží přimět, abychom kupovali víc jídla a jedli častěji.

Uvědomte si, kolik diet znáte. Všechny jsou založeny na pokračujícím příjmu potravin: Jezte šest malých jídel denně. Jezte hodně bílkovin. Jezte snídaně (televizní reklamy tvrdí, že je to nejdůležitější jídlo dne). Jezte výrobky z cereálií. Jezte hodně, cyklujte příjem sacharidů a bílkovin. Dbejte na příjem vápníku. Jezte celozrnné výrobky. Používejte spalovače tuku. Ať už jde o jakékoli doporučení, vždy se týká příjmu nějakých potravin nebo doplňků stravy.

Potravinářské společnosti se k nám chovají jako k odběratelům (ne lidem). Pokud se podíváte na výklad slova „odběratel“, najdete i význam „zákazník“. A kolikrát jste z úst představitelů společností slyšeli slova „vážíme si našich zákazníků“? Samozřejmě, že si nás váží, protože si kupujeme (a konzumujeme) jejich výrobky! Bez nás by tu žádný zisk a společnosti nebyly.

V době, kdy se tolik lidí marně snaží zhubnout, se zdá nepravděpodobné, že by tou správnou odpovědí byla prostá dieta. Paul Campos ve své velmi kontroverzní knize The Obesity Myth (Mýtus obezity) ve skutečnosti píše, že nevěří, že by dieta byla efektivním nástrojem na snížení váhy. Šel dokonce až tak daleko, že myšlenku „lidé by mohli zhubnout, pokud by opravdu chtěli“ označuje za lež.9

Nehodlám zacházet až tak daleko jako Paul Campos, ale chci říci, že každá z dnešních populárních diet je z dlouhodobého hlediska odsouzena k nezdaru. Podle mého názoru, bez ohledu na to, jak silnou máte vůli, vás nakonec semele síla marketingu, reklamy a lákadla chutného jídla. Nikdo, koneckonců, dietu držet nechce. Jen chceme lépe vypadat (a diety jsou pouze prostředkem k dosažení tohoto cíle).

Vše nás přivádí k otázce: „Byli jsme naučeni přehlížet tu nejprostší formu redukce kalorického příjmu a hubnutí – krátká období půstu – kvůli snaze udržet nás v neustálém konzumu?“ Odpovědí se zdá být hlasité ANO!

ZAPOMEŇTE NA VŠE, CO JSTE KDY O PŮSTECH ČETLI

Je ohromující, jaké množství dezinformací očerňujících půsty je na internetu k nalezení. I přesto, že naše těla jsou pro půst uzpůsobena, že skoro všechna hlavní náboženství a kultury mají nějakou formu půstů ve svých rituálech a že většina vědeckých studií, které vyžadují krevní testy, po svých subjektech požaduje, aby byly nalačno.

Informací o půstech a dietách je v celosvětovém počítačovém prostoru a knížkách o hubnutí mnoho a je třeba je číst s velikou opatrností. Najdete tam i tak absurdní výroky jako:

- ■Půsty zabíjejí váš metabolismus.

- ■Půsty vaše tělo připraví o výživu a s úpravou stravovacích návyků vám nepomohou.

- ■Zhubnutí při půstech je způsobené pouze ztrátou svalové hmoty.

- ■Zhubnutí při půstech je způsobené pouze úbytkem vody.

- ■Pokud nejíte každých pět hodin, vaše játra uvolní glykogen, který způsobí zvýšení inzulinu, a tak budete přibírat dokonce i bez jídla.

Je to ukázkový příklad „autoritativního papouškování“, kdy lidé pouze opakují, co o daném tématu slyšeli od autorit, aniž by se zastavili a zamysleli nad tím, zda je to pravda. Takže ty stejné chybné informace se opakují stále dokola, až je z nich pravda. Pouze na základě zdroje, než podle toho, zda to pravda skutečně je.

Další chybná, ale neustále se opakující prohlášení obsahují názor, že pokud nebudete každé tři hodiny jíst, tak se dostanete do hypoglykemie (do stavu, kdy budete mít málo cukru v krvi) a že vám půsty znemožní růst svalové hmoty. Obvykle za nimi následují další omšelé nutriční mantry jako:

- ■Jezte víc menších jídel denně.

- ■Každé dvě až tři hodiny jezte jídla s vysokým obsahem bílkovin.

- ■Vyhýbejte se mléku a mléčným výrobkům.

A podobně.

Je překvapující, že skoro všechny vědecké zprávy z výzkumů, které jsem pročítal, nabízejí důkazy tvrdící naprostý opak. Našel jsem velmi průkazná fakta, která podporují tvrzení, že krátkodobé půsty (třeba v délce 24 hodin) jsou pro úpravu tělesné hmotnosti efektivním nástrojem. Mezi nimi byly výzkumy vlivu půstu na paměť a rozumové schopnosti, lidský metabolismus a svalstvo, na cvičení a výkonnost, a také výzkumy, které velmi obšírně ukazují nepravdivost mýtu ohledně hypoglykemie při půstu.

A co je ještě zajímavější, je to, že tyto druhy půstů nejenže napomáhají snižování tělesné hmotnosti, ale také velmi výrazně zlepšují různé zdravotní ukazatele. Koneckonců, mimo Spojené státy (a dokonce i tam) používaly přerušované půsty miliony lidí po celá staletí.

Ač se to může zdát velmi novátorské, zdržení se jídla na určitou dobu není ničím novým. Je to jen něco, co se vám mnoho lidí usilovně snažilo zatajit! Ve skutečnosti se s půsty lidé často setkávají, když se poprvé začnou zajímat o hubnutí, a obvykle s nimi zaznamenají určitý úspěch. S půsty přestávají teprve tehdy, když je propaganda okolí přesvědčí, že to je něco špatného.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Jezte! Nejezte! Jezte!.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.