Obálka

Patitul

CIVILNÍ PROCES

II

EXEKUČNÍ PRÁVO

Titul

CIVILNÍ PROCES
EXEKUČNÍ PRÁVO

Občanský soudní řád

(§ 251 až 376)

Exekuční řád

(§ 28 až 151)

Zákon č. 119/2001 Sb.,
kterým se stanoví pravidla pro případy souběžně
probíhajících výkonů rozhodnutí

Petr Lavický a kolektiv

PRAKTICKÝ KOMENTÁŘ

Vzor citace

Vzor citace: Lavický, P. a kol. Občanský soudní řád (§ 251 až 376).
Exekuční řád. Exekuční právo. Praktický komentář.

Praha: Wolters Kluwer, a. s., 2015, s. 556.

KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Lavický, Petr

Civilní proces. Exekuční právo : Občanský soudní řád (§ 251 až 376),
Exekuční řád (§ 28 až 151), Zákon č. 119/2001 Sb., kterým se stanoví
pravidla pro případy souběžně probíhajících výkonů rozhodnutí / Petr
Lavický a kolektiv. – 1. vydání. – Praha : Wolters Kluwer, 2015.
– 556 stran. – (Praktický komentář)

ISBN 978-80-7478-988-5 (vázáno)

347.9 * 347.952 * (437.3)

– občanské soudní řízení – Česko

– exekuce – Česko

– zákony

– komentáře

347.9 – Občanské soudní řízení. Soudnictví [16]

Právní stav publikace je k 1. 12. 2015

Wolters Kluwer, a. s., 2015

ISBN 978-80-7478-988-5 (váz.)

ISBN 978-80-7478-989-2 (e-pub)

www.wolterskluwer.cz

Obsah

Seznam autorů

Přehled ustanovení komentovaných jednotlivými autory

Seznam zkratek

Seznam předpisů citovaných v komentáři

Předmluva vydavatele

OBČANSKÝ SOUDNÍ ŘÁD

(§ 251 až 376)

Část šestá. Výkon rozhodnutí (§ 251 až 351a)

Hlava první Nařízení a provedení výkonu rozhodnutí (§ 251 až 275)

Předpoklady výkonu rozhodnutí (§ 251 až 254)

Účastníci řízení (§ 255 a 256)

Způsoby výkonu rozhodnutí (§ 257 a 258)

Činnost soudu před nařízením výkonu rozhodnutí (§ 259 a 260)

Prohlášení o majetkuu (§ 260a až 260h)

Nařízení výkonu rozhodnutíí (§ 261 až 264)

Provedení výkonu rozhodnutí (§ 265 až 267b)

Zastavení výkonu rozhodnutí (§ 268 a 269)

Náklady výkonu rozhodnutí (§ 270 a 271)

Použití ustanovení o výkonu rozhodnutí (§ 274 a 275)

Hlava druhá Srážky ze mzdy (§ 276 až 302)

Rozsah srážek (§ 276 až 281)

Nařízení a provádění srážek (§ 282 až 288)

Odklad a zastavení výkonu rozhodnutí (§ 289 a 290)

Výplata provedených srážek (§ 291 a 292)

Změna plátce mzdy (§ 293 až 296)

Několik plátců mzdy (§ 297 a 298)

Srážky z jiných příjmů (§ 299 až 302)

Hlava třetí Přikázání pohledávky (§ 303 až 320ab)

Přikázání pohledávky z účtu u peněžního ústavu (§ 303 až 311a)

Přikázání jiných peněžitých pohledávek (§ 312 až 316)

Pohledávky nepodléhající výkonu rozhodnutí (§ 317 až 319)

Postižení jiných majetkových práv (§ 320 a 320a)

Postižení účasti povinného ve společnosti s ručením omezeným, v družstvu a komanditisty v komanditní společnosti (§ 320aa a 320 ab)

Hlava čtvrtá Správa nemovité věci (§ 320b až 320j)

Nařízení výkonu rozhodnutí (§ 320b až 320e)

Správa nemovité věci (§ 320f až 320j)

Hlava pátá Prodej movitých věcí a nemovitých věcí (§ 321 až 338a)

Věci nepodléhající výkonu rozhodnutí (§ 321 a 322)

Prodej movitých věcí (§ 323 a 324)

Soupis na místě samém (§ 325 až 327)

Jiný soupis (§ 327a)

Další postup při prodeji movitých věcí (§ 328 až 332)

Hotové peníze a cenné papíry či listiny představující právo na splacení dlužné částky (§ 333 až 334a)

Prodej nemovitých věcí (§ 335 až 337h)

Prodej spoluvlastnického podílu (§ 338)

Prodej zástavy (§ 338a)

Hlava šestá Zřízení soudcovského zástavního práva na nemovitých věcech (§ 338b až 338e)

Hlava sedmá Postižení závodu (§ 338f až 338zr)

Nařízení výkonu rozhodnutí (§ 338f až 338h)

Správce závodu (§ 338i až 338k)

Dohled soudu (§ 338l)

Cena závodu (§ 338m a 338ma)

Prodej závodu (§ 338mb až 338n)

Dražební vyhláška (§ 338o až 338t)

Dražební jednání (§ 338u až 338za)

Rozvrh (§ 338zb až 338zi)

Zpráva o výkonu správy závodu (§ 338zj)

Přechod práv a dluhů na vydražitele (§ 338zk)

Oznámení jiným orgánům (§ 338zl a 338zm)

Jiné výkony rozhodnutí (338zn)

Zastavení výkonu rozhodnutí (§ 338zo)

Postižení části závodu (§ 338zp)

Postižení podílu spolumajitele závodu (§ 338zq)

Prodej rodinného závodu (§ 338zqa)

Prodej zástavy (§ 338zr)

Hlava osmá Uspokojení práv na nepeněžité plnění (§ 339 až 351a)

Návrh (§ 339)

Vyklizení (§ 340 až 342)

Odebrání věci (§ 345 až 347)

Rozdělení společné věci (§ 348 a 349)

Provedení prací a výkonů (§ 350 až 351a)

Část sedmá. Jiná činnost soudu (§ 352 až 354)

Část osmá. Závěrečná ustanovení

Přechodná ustanovení (§ 355 až 370a)

Zmocňovací ustanovení (§ 373 až 374a)

Zrušovací ustanovení (§ 375 a 376)

EXEKUČNÍ ŘÁD

(Výňatek)

Hlava III Exekuční činnost (§ 28 až 57)

Díl 1 Obecná ustanovení (§ 28 až 34)

Součinnost třetích osob (§ 33 až 34)

Díl 2 Exekuční řízení (§ 35 až 57)

Rejstřík zahájených exekucí (§ 35a a 35b)

Účastníci řízení (§ 36)

Exekuční návrh (§ 37 až 39)

Exekuční titul (§ 40 až 46)

Exekuční příkaz (§ 47 až 57)

Hlava IV Způsoby provedení exekuce (§ 58 až 73)

Díl 1 Exekuce srážkami ze mzdy a jiných příjmů (§ 60)

Díl 2 Exekuce přikázáním pohledávky (§ 63 až 65)

Díl 3 Exekuce příkazem k výplatě z účtu u peněžního ústavu

Díl 4 Exekuce prodejem movitých věcí a nemovitých věcí (§ 66 až 69)

Díl 5 Exekuce postižením závodu (§ 70 a 71)

Díl 6 Exekuce pozastavením řidičského oprávnění (§ 71a)

Díl 7 Uspokojení práv na nepeněžité plnění (§ 72 a 73)

Hlava V Zřízení exekutorského zástavního práva na nemovitých věcech (§ 73a)

Hlava VI Další činnost exekutora (§ 74 až 86)

Hlava VII Náklady exekuce a náklady oprávněného (§ 87 až 89a)

Hlava VIII Odměna exekutora (§ 90 a 92)

Hlava XV Přechodná a závěrečná ustanovení (§ 130 a 131)

Část dvacátá Účinnost (§ 151)

Zákon č. 119/2001 Sb.

kterým se stanoví pravidla pro případy souběžně probíhajících výkonů rozhodnutí,

Předmět úpravy (§ 1)

Vymezení pojmů (§ 2)

Srážky ze mzdy a jiných příjmů (§ 3 až 7)

Přikázání pohledávky (§ 8 až 10)

Prodej movitých věcí (§ 11 až 13)

Prodej nemovitostí (§ 14 až 15a)

Správa nemovitosti (§ 15b)

Prodej podniku (§ 16 a 16a)

Společná a závěrečná ustanovení (§ 17 až 23)

Seznam autorů

Vedoucí autorského kolektivu:

JUDr. Petr Lavický, Ph. D., katedra občanského práva Právnické fakulty Masarykovy univerzity v Brně

Autoři:

Doc. JUDr. Marek Števček, Ph. D., katedra občanského práva Právnické fakulty Univerzity Komenského v Bratislavě, generální ředitel sekce civilního práva Ministerstva spravedlnosti Slovenské republiky

Mgr. Hana Adamová, asistentka soudce Nejvyššího soudu

JUDr. Ing. Radovan Dávid, Ph. D., katedra občanského práva Právnické fakulty Masarykovy univerzity v Brně

JUDr. Eva Dobrovolná, LL. M., katedra občanského práva Právnické fakulty Masarykovy univerzity v Brně

JUDr. Věra Hanáková, Okresní soud v Chrudimi

Mgr. Miloslav Hrdlička, katedra občanského práva Právnické fakulty Masarykovy univerzity v Brně

Vít Jakšič, Krajský soud České Budějovice, pobočka Tábor

Mgr. Marek Juráš, katedra soukromého práva a civilního procesu Právnické fakulty Univerzity Palackého v Olomouci, advokátní koncipient

Mgr. Ingrid Kovářová Kochová, Ph. D., okresní soud v Olomouci

Přehled ustanovení komentovaných jednotlivými autory

OBČANSKÝ SOUDNÍ ŘÁD

§ 251 až 374

§ 251 až 275 doc. JUDr. Marek Števček, Ph. D.

§ 276 až 302 Mgr. Miloslav Hrdlička

§ 303 až 320ab JUDr. Věra Hanáková

§ 320b až 338a JUDr. Ing. Radovan Dávid, Ph. D.

§ 338b až 338e JUDr. Eva Dobrovolná, LL. M.

§ 338f až 338zr Mgr. Marek Juráš

§ 339 až 354 Mgr. Hana Adamová

EXEKUČNÍ ŘÁD

§ 28 až 92

§ 28 až 59a doc. JUDr. Marek Števček, Ph. D.

§ 60 Mgr. Miloslav Hrdlička

§ 63 až 65 Mgr. Věra Hanáková

§ 66 až 69 Mgr. Miloslav Hrdlička

§ 70 a 71 Mgr. Marek Juráš

§ 71a až 73 Mgr. Hana Adamová

§ 87 až 92 Mgr. Ingrid Kovářová Kochová, Ph. D.

Zákon č. 119/2001 Sb., pravidla pro případy souběžně probíhajících výkonů rozhodnutí

§ 1 až 23 Vít Jakšič

Seznam zkratek

autorský zákon zákon č. 121/2000 Sb., o právu autorském, o právech souvisejících s právem autorským a o změně některých zákonů (autorský zákon)

daňový řád zákon č. 280/2009 Sb., daňový řád

ex. řád, exekuční řád zákon č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční činnosti (exekuční řád) a o změně dalších zákonů

IZ, insolvenční zákon zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon)

jednací řád vyhláška ministerstva spravedlnosti České republiky č. 37/1992 Sb., o jednacím řádu pro okresní a krajské soudy

kancelářský řád instrukce Ministerstva spravedlnosti č. 505/2001-Org., kterou se vydává vnitřní a kancelářský řád pro okresní, krajské a vrchní soudy

katastrální zákon zákon č. 256/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální zákon)

notářský řád zákon České národní rady č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád)

o. s. ř. zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

obč. zák., občanský zákoník zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

tr. řád, trestní řád zákon č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád)

zák. práce, zákoník práce zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce

zákon o bankách zákon č. 21/1992 Sb., o bankách

zákon o oceňování majetku zákon č. 151/1997 Sb., o oceňování majetku a o změně některých zákonů (zákon o oceňování majetku)

zákon o silničním provozu zákon č. 361/2000 Sb., o provozu na pozemních komunikacích a o změnách některých zákonů (zákon o silničním provozu)

zákon o veřejných rejstřících zákon č. 304/2013 Sb., o veřejných rejstřících právnických a fyzických osob

z. o. k. zákon č. 90/2012 Sb., o obchodních společnostech a družstvech (zákon o obchodních korporacích)

z. ř. s. zákon č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních

Seznam předpisů citovaných v komentáři

úmluva o ochraně lidských práv a základních svobod (sdělení federálního ministerstva zahraničních věcí č. 209/1992 Sb.)

Smlouva o založení Evropského společenství

Smlouva o založení Evropského společenství pro atomovou energii

nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 805/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se zavádí evropský exekuční titul pro nesporné nároky

usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

zákon č. 142/1950 Sb., o řízení ve věcech občanskoprávních (občanský soudní řád)

zákon č. 140/1961 Sb., trestní zákon

zákon č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád)

zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník

zákon č. 71/1967 Sb., o správním řízení (správní řád)

zákon č. 500/2004 Sb., správní řád

zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

zákon č. 68/1952 Sb., kterým se mění a doplňuje občanský soudní řád

zákon č. 84/1952 Sb., o organisaci peněžnictví

zákon č. 85/1952 Sb., o pojišťovnictví

zákon č. 115/1953 Sb., o právu autorském (autorský zákon)

zákon č. 46/1959 Sb., o změně pravomoci soudů a o změně a doplnění některých ustanovení z oboru soudnictví a státních notářství

zákon č. 100/1988 Sb., o sociálním zabezpečení

zákon č. 200/1990 Sb., o přestupcích

zákon č. 526/1990 Sb., o cenách

zákon č. 527/1990 Sb., o vynálezech a zlepšovacích návrzích

zákon č. 328/1991 Sb., o konkursu a vyrovnání

zákon České národní rady č. 549/1991 Sb., o soudních poplatcích

zákon č. 21/1992 Sb., o bankách

zákon České národní rady č. 337/1992 Sb., o správě daní a poplatků

zákon České národní rady č. 344/1992 Sb., o katastru nemovitostí České republiky (katastrální zákon)

zákon České národní rady č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád)

zákon České národní rady č. 359/1992 Sb., o zeměměřických a katastrálních orgánech

zákon č. 478/1992 Sb., o užitných vzorech

zákon České národní rady č. 555/1992 Sb., o Vězeňské službě a justiční stráži České republiky

zákon České národní rady č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů

zákon České národní rady č. 588/1992 Sb., o dani z přidané hodnoty

zákon České národní rady č. 589/1992 Sb., o pojistném na sociální zabezpečení a příspěvku na státní politiku zaměstnanosti

zákon České národní rady č. 592/1992 Sb., o pojistném na všeobecné zdravotní pojištění

zákon č. 42/1994 Sb., o penzijním připojištění se státním příspěvkem a o změnách některých zákonů souvisejících s jeho zavedením

zákon č. 216/1994 Sb., o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů

zákon č. 87/1995 Sb., o spořitelních a úvěrních družstvech a některých opatřeních s tím souvisejících a o doplnění zákona České národní rady č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 117/1995 Sb., o státní sociální podpoře

zákon č. 137/1995 Sb., o ochranných známkách

zákon č. 219/1995 Sb., devizový zákon

zákon č. 13/1997 Sb., o pozemních komunikacích

zákon č. 151/1997 Sb., o oceňování majetku a o změně některých zákonů (zákon o oceňování majetku)

zákon č. 82/1998 Sb., o odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu veřejné moci rozhodnutím nebo nesprávným úředním postupem a o změně zákona České národní rady č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád)

zákon č. 165/1998 Sb., kterým se mění zákon č. 21/1992 Sb., o bankách, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony

zákon č. 325/1999 Sb., o azylu

zákon č. 326/1999 Sb., o pobytu cizinců na území České republiky a o změně některých zákonů

zákon č. 359/1999 Sb., o sociálně-právní ochraně dětí

zákon č. 26/2000 Sb., o veřejných dražbách

zákon č. 30/2000 Sb., kterým se mění zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony

zákon č. 121/2000 Sb., o právu autorském, o právech souvisejících s právem autorským a o změně některých zákonů (autorský zákon)

zákon č. 133/2000 Sb., o evidenci obyvatel a rodných číslech a o změně některých zákonů (zákon o evidenci obyvatel)

zákon č. 207/2000 Sb., o ochraně průmyslových vzorů a o změně zákona č. 527/1990 Sb., o vynálezech, průmyslových vzorech a zlepšovacích návrzích, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 219/2000 Sb., o majetku České republiky a jejím vystupování v právních vztazích

zákon č. 361/2000 Sb., o provozu na pozemních komunikacích a o změnách některých zákonů (zákon o silničním provozu)

zákon č. 119/2001 Sb., kterým se stanoví pravidla pro případy souběžně probíhajících výkonů rozhodnutí

zákon č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční činnosti (exekuční řád) a o změně dalších zákonů

zákon č. 185/2001 Sb., o odpadech a o změně některých dalších zákonů

zákon č. 482/2001 Sb., kterým se mění zákon č. 219/1995 Sb., devizový zákon, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 6/1993 Sb., o České národní bance, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 6/2002 Sb., o soudech, soudcích, přísedících a státní správě soudů a o změně některých dalších zákonů (zákon o soudech a soudcích)

zákon č. 77/2002 Sb., o akciové společnosti České dráhy, státní organizaci Správa železniční dopravní cesty a o změně zákona č. 266/1994 Sb., o dráhách, ve znění pozdějších předpisů, a zákona č. 77/1997 Sb., o státním podniku, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 119/2002 Sb., o střelných zbraních a střelivu (zákon o zbraních)

zákon č. 279/2003 Sb., o výkonu zajištění majetku a věcí v trestním řízení a o změně některých zákonů

zákon č. 441/2003 Sb., o ochranných známkách a o změně zákona č. 6/2002 Sb., o soudech, soudcích, přísedících a státní správě soudů a o změně některých dalších zákonů (zákon o soudech a soudcích), ve znění pozdějších předpisů, (zákon o ochranných známkách)

zákon č. 53/2004 Sb., kterým se mění některé zákony související s oblastí evidence obyvatel

zákon č. 190/2004 Sb., o dluhopisech

zákon č. 254/2004 Sb., o omezení plateb v hotovosti a o změně zákona č. 337/1992 Sb., o správě daní a poplatků, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 256/2004 Sb., o podnikání na kapitálovém trhu

zákon č. 413/2005 Sb., o změně zákonů v souvislosti s přijetím zákona o ochraně utajovaných informací a o bezpečnostní způsobilosti

zákon č. 21/2006 Sb., o ověřování shody opisu nebo kopie s listinou a o ověřování pravosti podpisu a o změně některých zákonů (zákon o ověřování)

zákon č. 56/2006 Sb., kterým se mění zákon č. 256/2004 Sb., o podnikání na kapitálovém trhu, ve znění pozdějších předpisů, a další související zákony

zákon č. 108/2006 Sb., o sociálních službách

zákon č. 110/2006 Sb., o životním a existenčním minimu

zákon č. 111/2006 Sb., o pomoci v hmotné nouzi

zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon)

zákon č. 187/2006 Sb., o nemocenském pojištění

zákon č. 266/2006 Sb., o úrazovém pojištění zaměstnanců

zákon č. 312/2006 Sb., o insolvenčních správcích

zákon č. 296/2007 Sb., kterým se mění zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon), ve znění pozdějších předpisů, a některé zákony v souvislosti s jeho přijetím

zákon č. 121/2008 Sb., o vyšších soudních úřednících a vyšších úřednících státního zastupitelství a o změně souvisejících zákonů

zákon č. 230/2008 Sb., kterým se mění zákon č. 256/2004 Sb., o podnikání na kapitálovém trhu, ve znění pozdějších předpisů, a další související zákony

zákon č. 273/2008 Sb., o Policii České republiky

zákon č. 280/2009 Sb., daňový řád

zákon č. 281/2009 Sb., kterým se mění některé zákony v souvislosti s přijetím daňového řádu

zákon č. 284/2009 Sb., o platebním styku

zákon č. 286/2009 Sb., kterým se mění zákon č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční činnosti (exekuční řád) a o změně dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 119/2001 Sb., kterým se stanoví pravidla pro případy souběžně probíhajících výkonů rozhodnutí, zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 265/1992 Sb., o zápisech vlastnických a jiných věcných práv k nemovitostem, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 7/2002 Sb., o řízení ve věcech soudců a státních zástupců, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 283/1993 Sb., o státním zastupitelství, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 408/2010 Sb., o finančním zajištění

zákon č. 139/2011 Sb., kterým se mění zákon č. 284/2009 Sb., o platebním styku, ve znění zákona č. 156/2010 Sb., a některé další zákony

zákon č. 329/2011 Sb., o poskytování dávek osobám se zdravotním postižením a o změně souvisejících zákonů

zákon č. 426/2011 Sb., o důchodovém spoření

zákon č. 427/2011 Sb., o doplňkovém penzijním spoření

zákon č. 90/2012 Sb., o obchodních společnostech a družstvech (zákon o obchodních korporacích)

zákon č. 396/2012 Sb., kterým se mění zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, a další související zákony

zákon č. 256/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální zákon)

zákon č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních

zákon č. 293/2013 Sb., kterým se mění zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony

zákon č. 304/2013 Sb., o veřejných rejstřících právnických a fyzických osob

zákon č. 139/2015 Sb., kterým se mění zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční činnosti (exekuční řád) a o změně dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 256/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální zákon)

zákon č. 164/2015 Sb., kterým se mění zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční činnosti (exekuční řád) a o změně dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 205/2015 Sb., kterým se mění zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce, ve znění pozdějších předpisů, zrušuje zákon č. 266/2006 Sb., o úrazovém pojištění zaměstnanců, a zrušují nebo mění některé další zákony

zákonné opatření Předsednictva Národního shromáždění č. 57/1955 Sb., kterým se upravuje urychlené vymáhání pohledávek na úhradu osobních potřeb nezletilých dětí

zákonné opatření Předsednictva Národního shromáždění č. 63/1955 Sb., o soudní exekuci odepsáním z účtu u peněžního ústavu

vládní nařízení č. 175/1950 Sb., o potvrzeních potřebných pro osvobození od soudních poplatků a záloh a pro ustanovení zástupce

vládní nařízení č. 176/1950 Sb., o způsobu a rozsahu exekuce proti družstvům a jiným právnickým osobám

vládní nařízení č. 177/1950 Sb., o odhadech nemovitých věcí

nařízení vlády č. 87/2005 Sb., kterým se stanoví orgán opatřující doložkou vykonatelnosti rozhodnutí orgánů Evropských společenství

nařízení vlády č. 595/2006 Sb., o způsobu výpočtu základní částky, která nesmí být sražena povinnému z měsíční mzdy při výkonu rozhodnutí, a o stanovení částky, nad kterou je mzda postižitelná srážkami bez omezení (nařízení o nezabavitelných částkách)

nařízení ministra spravedlnosti č. 178/1950 Sb., kterým se pro určení soudní příslušnosti stanoví, co se u některých právnických osob rozumí organisačně nižší správou

nařízení ministra spravedlnosti č. 180/1950 Sb., o exekuci na peněžité pohledávky a plat

nařízení ministra spravedlnosti č. 95/1952 Sb., kterým se vydává jednací řád pro soudy

nařízení ministra spravedlnosti č. 12/1953 Sb., o rozsahu a podmínkách přípustnosti exekuce na pohledávky z dodávek zemědělských výrobků státu

nařízení ministra spravedlnosti č. 41/1960 Sb., o sídlech a obvodech lidových soudů a sídlech a obvodech krajských soudů

vyhláška ministra spravedlnosti č. 356/1952 Ú. l., kterou se vypočítávají právnické osoby požívající ochrany v exekuci a příslušné dozorčí orgány

vyhláška ministra spravedlnosti č. 149/1958 Ú. l., o rozsahu přípustnosti exekuce na pracovní odměnu osob, na nichž se vykonává trest odnětí svobody, a chovanců výchoven dorostu

vyhláška ministerstva spravedlnosti č. 37/1967 Sb., k provedení zákona o znalcích a tlumočnících

vyhláška ministerstva spravedlnosti České republiky č. 37/1992 Sb., o jednacím řádu pro okresní a krajské soudy

vyhláška Ministerstva spravedlnosti č. 484/2000 Sb., kterou se stanoví paušální sazby výše odměny za zastupování účastníka advokátem nebo notářem při rozhodování o náhradě nákladů v občanském soudním řízení a kterou se mění vyhláška Ministerstva spravedlnosti č. 177/1996 Sb., o odměnách advokátů a náhradách advokátů za poskytování právních služeb (advokátní tarif), ve znění pozdějších předpisů

vyhláška Ministerstva spravedlnosti č. 485/2000 Sb., o výši odměny správců podniku, způsobu jejího určení a určení náhrady jejich hotových výdajů

vyhláška Ministerstva spravedlnosti č. 330/2001 Sb., o odměně a náhradách soudního exekutora, o odměně a náhradě hotových výdajů správce podniku a o podmínkách pojištění odpovědnosti za škody způsobené exekutorem

vyhláška Ministerstva spravedlnosti č. 418/2001 Sb., o postupech při výkonu exekuční a další činnosti

vyhláška Ministerstva práce a sociálních věcí č. 505/2006 Sb., kterou se provádějí některá ustanovení zákona o sociálních službách

vyhláška Ministerstva spravedlnosti č. 312/2007 Sb., o obsahu a dalších náležitostech zkoušek insolvenčních správců

vyhláška Ministerstva práce a sociálních věcí č. 328/2014 Sb., o změně sazby základní náhrady za používání silničních motorových vozidel a stravného a o stanovení průměrné ceny pohonných hmot pro účely poskytování cestovních náhrad

vyhláška Ministerstva spravedlnosti č. 254/2015 Sb., o stanovení výše paušální náhrady pro účely rozhodování o náhradě nákladů řízení v případech podle § 151 odst. 3 občanského soudního řádu a podle § 89a exekučního řádu

instrukce Ministerstva spravedlnosti č. 1360/95-OOD, kterou se vydává Řád pro soudní vykonavatele

Předmluva vydavatele

Druhou částí třísvazkového souboru civilních procesních předpisů, které vydává nakladatelství Wolters Kluwer, je Exekuční právo. Svým obsahem se svazek snaží vyjít vstříc potřebám praxe, neboť na rozdíl od jiných komentářových děl obsahuje veškeré relevantní tuzemské předpisy exekučního práva. V jednom svazku lze nalézt nejen komentář k tzv. soudnímu výkonu rozhodnutí (§ 251 až 376 o. s. ř.), ale také k procesním ustanovením exekučního řádu. Komentář k zákonu č. 119/2001 Sb., kterým se stanoví pravidla pro případy souběžně probíhajících výkonů rozhodnutí exekuční předpisy uzavírá. Takto koncipovaná kniha po našem soudu mnohem lépe vyhovuje potřebám praktického právníka řešícího problém z oblasti exekučního práva, neboť jej nenutí k tomu, aby si obstaral a prostudoval několik různých děl členěných formálně podle právních pramenů, ale nabízí mu možnost dopátrat se kýžených odpovědí v jednom jediném svazku.

Svazek má podobu Praktického komentáře, který se od jiných komentářů odlišuje:

– komplexností jednotlivých svazků – vedle hlavního komentovaného předpisu obsahuje i významné předpisy související nebo jejich podstatné části,

– hutným, vyčerpávajícím výkladem, zahrnujícím nejvýznamnější judikaturu i literaturu přímo v textu,

– atraktivním vzhledem, odlišujícím se od jiných právnických publikací na našem trhu a praktickou podobou, pojetím a velikostí komentářů umožňujícím snadnou manipulaci a přenosnost, což jsou vlastnosti využitelné zejména při jednáních mimo kancelář a u soudu.

V řadě Praktických komentářů vychází civilní procesní předpisy ve třech svazcích:

I. ŘÍZENÍ SPORNÉ

II. EXEKUČNÍ PRÁVO

III. ŘÍZENÍ NESPORNÉ

Obsah jednotlivých svazků:

I. svazek Občanský soudní řád (§ 1 až 250l – obecná pravidla civilního procesu, sporné řízení, řízení podle části V.)

zákon č. 131/2002 Sb., o rozhodování některých kompetenčních sporů (tento zákon souvisí jak s ustanoveními o pravomoci a příslušnosti, tak s částí V. občanského soudního řádu.

Tento svazek zahrnuje celé Řízení sporné.

II. svazek Exekuční právo

III. svazek zákon č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních

zákon č. 304/2013 Sb., o veřejných rejstřících právnických a fyzických osob.

Tento svazek pokrývá celé Řízení nesporné.

Všechny tři svazky souboru civilních procesních předpisů napsal kolektiv autorů vedený Petrem Lavickým. Ve složení tohoto kolektivu se odráží snaha předložit odborné veřejnosti komentáře co nejvíce praktické, avšak zároveň se opírající o solidní teoretický základ, na němž jsou praktické závěry postaveny. Již první svazek řady Řízení nesporné – komentář k zákonu o zvláštních řízeních soudních se setkal s velkým zájmem právnické veřejnosti. Doufáme, že svazek Exekuční právo bude přijat stejně příznivě. Poslední svazek Řízení sporné uzavírající soubor civilních procesních předpisů vyjde počátkem roku 2016.

Petr Král

ředitel

Wolters Kluwer, a. s.

Petr Lavický

vedoucí autorského kolektivu

ZÁKON

č. 99/1963 Sb.,

ze dne 4. prosince 1963

Občanský soudní řád

Ve znění účinném od 1. září 2015
(poslední změna provedena zákonem č. 205/2015 Sb.)

Část šestá
Výkon rozhodnutí

Hlava první
Nařízení a provedení výkonu rozhodnutí

Předpoklady výkonu rozhodnutí

§ 251 (Návrh na soudní výkon rozhodnutí)

(1) Nesplní-li povinný dobrovolně, co mu ukládá vykonatelné rozhodnutí, může oprávněný podat návrh na soudní výkon rozhodnutí. Soud nařizuje a provádí výkon rozhodnutí s výjimkou titulu, který se vykonává ve správním nebo daňovém řízení.

(2) Je-li k soudu podán návrh na výkon titulu, který se vykonává ve správním nebo daňovém řízení, soud návrh odmítne.

I. Obecně o výkonu rozhodnutí

1. Civilní proces se v zásadě dělí na dvě velké fáze. V první fázi – základním nebo také nalézacím řízení se poskytuje ochrana ohroženému nebo porušenému subjektivnímu právu formou (zpravidla) deklaratorního rozhodnutí konstatujícího hmotněprávní stav, výjimečně může soud v této fázi civilního procesu rozhodovat s účinky konstitutivními, a to především v řízeních o vypořádání právních vztahů definovaných hmotným právem (podílové spoluvlastnictví, společné jmění apod.).

2. Druhou fázi civilního procesu představuje řízení exekuční (vykonávací). Pojmový rozdíl mezi exekucí a výkonem rozhodnutí neexistuje, situace v České republice je komplikovaná existencí dvou procesních kodexů aplikovaných v zásadě paralelně (exekuční řád a občanský soudní řád). Lze hovořit o tzv. dvoukolejnosti procesněprávní úpravy civilního exekučního řízení, která byla ještě prohloubena a zkomplikována přijetím zákona o zvláštních řízeních soudních. Společným znakem však je, že v druhé fázi civilního procesu se poskytuje ochrana už judikovanému nároku a na tomto principu je vybudována právní úprava. Linie mezi základním a exekučním řízením se projevuje především v nepřekročitelnosti hranice zkoumání exekučního titulu po materiální stránce ve fázi výkonu rozhodnutí (NS 20 Cdo 554/2002). Výjimku v jistém směru judikuje Soudní dvůr Evropské unie ve vztahu k ochraně spotřebitele, když podle principu procesní autonomie členského státu není vyloučen soudní přezkum ani ve stadiu exekučního řízení (srov. rozhodnutí Mostaza Claro, Asturcom Telecomunicaciones apod.).

3. V praxi je možné se setkat s označováním exekučního řízení jako řízení nesporného, toto označování je však nesprávné, protože exeistence judikovaného nároku ještě nezbytně neznamená, že v průběhu exekučního řízení (řízení o nařízení a provedení) výkonu rozhodnutí nemůže docházet ke sporům. Tyto spory jsou nazývány spory incidenčními.

II. Dispoziční princip

4. Vykonávací řízení je ovládáno dispozičním principem civilního procesu, což znamená, že vykonávací řízení je zásadně návrhovým řízením. Návrh na soudní výkon rozhodnutí je možné podat prakticky okamžitě poté, co exekuční titul nabude právní moci. Ustanovení odst. 1 rovněž řeší konkurenci (souběh) civilních exekucí a exekuce správní a daňové. Pokud se návrh uplatní proti titulu, jehož exekuce věcně náleží do správního nebo daňového řízení, soud jednající o výkonu rozhodnutí podle občanského soudního řádu takový návrh odmítne. [Správní exekuce je upravena v jedenácté hlavě správního řádu, § 103 až 129 (správní exekuce), daňová exekuce v § 175 až 232 daňového řádu].

5. Formálně vykonatelná jsou prakticky všechna soudní rozhodnutí a ostatní exekuční tituly, návrh na nařízení a provedení výkonu rozhodnutí však musí být podložený takovým exekučním titulem, který je i materiálně vykonatelný. V případě soudních rozhodnutí jde zpravidla o rozhodnutí o žalobách na plnění, které formální vykonatelnost nabývají uplynutím tzv. pariční lhůty, tedy lhůty poskytnuté k dobrovolnému splnění judikované povinnosti (NS 20 Cdo 699/2002). Materiální vykonatelnost exekučního titulu představuje souhrn vlastností a obsahových náležitostí exekučního titulu umožňujících provedení výkonu rozhodnutí.

III. Fáze výkonu rozhodnutí

6. Řízení o výkon rozhodnutí podle občanského soudního řádu se tradičně dělí do dvou fází, a to na nařízení a provedení výkonu rozhodnutí. V první fázi řízení se zkoumá všeobecná přípustnost výkonu rozhodnutí a jejím výsledkem je nařízení výkonu rozhodnutí („povolení exekuce“). Druhá fáze tak představuje samotné provedení výkonu rozhodnutí v užším smyslu.

Z další judikatury:

NS 5 Cz 57/65 (rozhodování o nařízení výkonu rozhodnutí), NS 2 Cz 18/69 (nařízení výkonu rozhodnutí), NS 21 Cdo 2101/98 (označení účastníků v rozhodnutí a předpoklady výkonu rozhodnutí), NS 21 Cdo 857/98 (vykonatelnost rozhodnutí)

§ 252 (Soud příslušný k nařízení a provedení výkonu rozhodnutí)

(1) Není-li stanoveno jinak, je příslušný k nařízení a provedení výkonu rozhodnutí, k činnosti soudu před nařízením výkonu rozhodnutí a k prohlášení o majetku obecný soud povinného.

(2) Nemá-li povinný obecný soud nebo jeho obecný soud není v České republice, je k nařízení a provedení výkonu rozhodnutí příslušný soud, v jehož obvodu povinný má majetek; jde-li o výkon rozhodnutí přikázáním pohledávky, je příslušný obecný soud banky nebo jiného dlužníka povinného, popřípadě soud, v jehož obvodu má zahraniční dlužník povinného umístěn v České republice svůj závod nebo organizační složku svého závodu.

(3) Namísto obecného soudu povinného je k nařízení a provedení výkonu rozhodnutí a k činnosti soudu před nařízením výkonu rozhodnutí příslušný soud, v jehož obvodu má nezletilý na základě dohody rodičů nebo rozhodnutí soudu, popřípadě jiných rozhodujících skutečností své bydliště, jde-li o výkon rozhodnutí pro vymožení výživného nezletilého dítěte.

(4) Namísto obecného soudu povinného a soudu uvedeného v odstavci 3 je k nařízení a provedení výkonu rozhodnutí příslušný soud,

a) v jehož obvodu je závod (část závodu), jde-li o výkon rozhodnutí postižením závodu;

b) v jehož obvodu je nemovitá věc, týká-li se výkon rozhodnutí nemovité věci, není-li dána příslušnost podle písmena a).

(5) Soud příslušný podle odstavce 3 může po pravomocném nařízení výkonu rozhodnutí ze závažných důvodů přenést svou místní příslušnost na jiný soud, jestliže je to v zájmu nezletilého. Jestliže soud, na nějž byla příslušnost přenesena, s přenesením nesouhlasí, předloží věc k rozhodnutí, pokud otázka přenesení příslušnosti nebyla již rozhodnuta odvolacím soudem, svému nadřízenému soudu; rozhodnutím tohoto soudu je vázán i soud, který příslušnost přenesl.

Obecný soud povinného

1. Ustanovení upravuje věcnou i místní příslušnost soudu k nařízení a provedení výkonu rozhodnutí, přičemž podle obecného pravidla, je soudem příslušným pro obě fáze výkonu rozhodnutí, jakož i k případné činnosti před nařízením výkonu rozhodnutí, a na prohlášení o majetku, obecný soud povinného, a to podle kritérií všeobecných ustanovení občanského soudního řádu o příslušnosti.

2. Pokud není takový soud, postupuje se subsidiárně podle odst. 2.

3. Výjimky z obecné příslušnosti soudu výkonu rozhodnutí stanoví odst. 3 až 5. Tyto výjimky se týkají především nezletilého (odst. 3) a výkonu rozhodnutí postižením závodu [odst. 4 písm. a)] a nemovité věci [písm. b)]. Konkurence ustanovení odst. 4 písm. a) a b) je zákonodárcem vyřešena ve prospěch příslušnosti stanovené podle závodu, a tedy v případech, kdy v rámci výkonu rozhodnutí postižením závodu je exekvovaná i nemovitost, zůstává příslušným soudem výkonu rozhodnutí soud, v jehož obvodu se závod (část závodu) nachází.

4. V odstavci 5 je upraven institut tzv. přenesení místní příslušnosti, který představuje výjimku ze všeobecné zásady perpetuatio fori (trvání místní příslušnosti), uvedená právní úprava je ve vztahu k nezletilému tradičním právním nástrojem zohledňujícím zájmy nezletilého i v řízení o výkon rozhodnutí.

Z další judikatury:

NS 20 Cdo 2499/98 (pravomoc českých soudů v majetkových věcech, předběžné opatření), NS 20 Cdo 708/2001 (řízení o návrhu na zpeněžení věcí), NS 1 Cz 8/71 (výkon rozhodnutí o výchově nezletilých dětí), NS 20 Cdo 276/2004 (příslušnost soudu k nařízení výkonu rozhodnutí)

§ 253 (Nařízení jednání)

(1) Výkon rozhodnutí soud nařídí zpravidla bez slyšení povinného. Případným slyšením povinného nesmí být zmařen účel výkonu rozhodnutí.

(2) Soud nařídí jednání, jen považuje-li to za nutné nebo stanoví-li to zákon.

Nařízení jednání dle uvážení soudu

1. Smyslem výkonu rozhodnutí je spravedlivá ochrana majetkových a jiných práv oprávněného bez neoprávněného zasahování do práv povinného. Účelu výkonu rozhodnutí je podřízena i celá právní úprava výkonu rozhodnutí v občanském soudním řádu, zákonodárce proto jako pravidlo ve fázi nařízení výkonu rozhodnutí stanoví, že se tak děje bez nařízení jednání a slyšení povinného. To je také v souladu se zásadou procesní ekonomie a efektivity řízení. Pokud však soud výkonu rozhodnutí přistoupí ke slyšení povinného, nesmí tím být zmařen stanovený účel výkonu rozhodnutí.

2. Právní úprava jednání je rovněž podřízena účelu řízení o výkon rozhodnutí. Proto se vychází z fakultativnosti jednání (odst. 2).

§ 254 (Procesní zvláštnosti výkonu rozhodnutí)

(1) Na výkon rozhodnutí se užije ustanovení předcházejících částí, není-li v této části uvedeno jinak. Rozhoduje se však vždy usnesením.

(2) Při výkonu rozhodnutí nelze přerušit řízení z důvodů uvedených v části třetí tohoto zákona a prominout zmeškání lhůty. Nelze také podat žalobu na obnovu výkonu rozhodnutí; žalobu pro zmatečnost lze podat pouze z důvodu uvedeného v § 229 odst. 4.

(3) Při výkonu rozhodnutí soud poskytuje účastníkům, jakož i dalším osobám, kterých se výkon rozhodnutí týká, poučení o jejich procesních právech a povinnostech.

(4) V usnesení, jímž soud nařizuje výkon rozhodnutí, se uvede poučení o tom, že nebudou-li v odvolání uvedeny žádné skutečnosti rozhodné pro nařízení výkonu rozhodnutí, odvolací soud odvolání odmítne.

(5) V odvolání lze uvádět nové skutečnosti a důkazy. Proti usnesení o nařízení výkonu rozhodnutí lze namítat jen ty skutečnosti, jež jsou pro nařízení výkonu rozhodnutí rozhodné; k ostatním odvolací soud nepřihlédne a odvolání obsahující jen takové důvody odmítne.

(6) V odvolání lze uvádět nové skutečnosti a důkazy.

(7) Není-li v této části uvedeno jinak, při rozhodování o odvolání podanému proti usnesení, kterým bylo rozhodnuto o návrhu na nařízení výkonu rozhodnutí, o návrhu na odklad provedení výkonu rozhodnutí, o návrhu na zastavení výkonu rozhodnutí podle § 268 odst. 1 písm. a) až f), o ceně prodávané nemovité věci (§ 336a) nebo závodu (§ 338n) a o nařízení dražebního jednání (§ 336b a 338o), lze rozhodnutí soudu prvního stupně zrušit jen podle § 219a odst. 1. Šetření nebo dokazování, která jsou potřebná pro potvrzení nebo změnu usnesení soudu prvního stupně, provede odvolací soud buď sám nebo prostřednictvím soudu prvního stupně anebo dožádaného soudu.

(8) K projednání odvolání není třeba nařizovat jednání také tehdy, jestliže se v odvolacím řízení neprovádí šetření nebo dokazování nebo jestliže soud prvního stupně rozhodl v souladu se zákonem bez nařízení jednání; to neplatí, bylo-li odvolání podáno proti usnesení soudu prvního stupně vydanému ve věci zastavení výkonu rozhodnutí podle § 268 odst. 1 písm. g) a h).

I. Užití institutů procesního práva

1. Také řízení o výkonu rozhodnutí je řízením civilním, a proto se na výkon rozhodnutí užijí obecné instituty procesního práva upravené v částech první až páté, pokud to nevylučuje část šestá (II. ÚS 1473/11, II. ÚS 1331/07). Vztah části šesté k předchozím částem občanského soudního řádu je tak vztahem obecného a zvláštního (generality a speciality). Ustanovení částí první až páté představují obecné procesní normy, jejichž aplikace může být vyloučena použitím speciální právní úpravy části šesté občanského soudního řádu.

II. Zákaz přerušení řízení

2. Zcela vyloučené je přerušení řízení podle části třetí občanského soudního řádu a stejně tak i prominutí změškání lhůty. Z mimořádných opravných prostředků je zcela vyloučena žaloba na obnovu řízení (výkonu rozhodnutí) a žaloba pro zmatečnost je objektivně přípustná jen z důvodu uvedeného v § 229 odst. 4 o. s. ř. (NS 21 Cdo 1336/2013).

3. Všeobecná procesní povinnost podle § 5 má svůj procesní ekvivalent v odst. 3. Poučení se rovněž týká jen procesních práv a povinností subjektů výkonu rozhodnutí.

4. V řízení o výkon rozhodnutí se bez výjimky rozhoduje usnesením, které však v určitých případech může mít povahu meritorního rozhodnutí (rozhodnutí ve věci samé).

III. Nařízení výkonu rozhodnutí

5. První fáze výkonu rozhodnutí představuje rozhodování o nařízení výkonu rozhodnutí. Výkon rozhodnutí se nařizuje usnesením, proti němuž je odvolání přípustné. Usnesení musí obsahovat poučení o odmítnutí odvolání v případě, že v něm nebudou uvedeny žádné skutečnosti rozhodné pro nařízení výkonu rozhodnutí.

6. Odvolání proti nařízení výkonu rozhodnutí představuje zvláštní incidenční spor – tzv. impugnaci tedy v tomto odvolání se mají uplatňovat námitky proti všeobecné nepřípustnosti výkonu rozhodnutí, mezi které zařazujeme námitky promlčení judikovaného nároku, námitku kompenzační apod. Zvláštností odvolání proti usnesení o nařízení výkonu rozhodnutí je, že procesně probíhá v režimu úplné apelace, tedy, že je v něm možno uplatnit nové skutečnosti a nové důkazy, které v první fázi civilního procesu (v nalézacím řízení) nebyly uplatněny (NS 20 Cdo 384/2004). Může však jít jen o skutečnosti svědčící o nepřípustnosti výkonu rozhodnutí, k případným jiným skutečnostem a důkazům soud nepřihlédne a odvolání odmítne (NS 20 Cdo 2207/2004).

7. Zvláštní procesní náležitosti jsou stanoveny i ve vztahu k projednání odvolání, především v otázce nařizování jednání (odst. 8) a v otázce šetření nebo dokazování potřebných pro potvrzení nebo změnu usnesení soudu prvního stupně (odst. 7).

Z další judikatury:

NS 21 Cdo 3758/2013 (poučovací povinnost soudu), NS 20 Cdo 4446/2009 (k poučení účastníků řízení při exekuci), NS 21 Cdo 4629/2009 (žaloba pro zmatečnost), NS 21 Cdo 1529/2013 (účastníci řízení o žalobě pro zmatečnost), NS 20 Cdo 4284/2010 (nové skutečnosti a výkon rozhodnutí)

Účastníci řízení

§ 255 (Vymezení účastníků řízení)

(1) Účastníky řízení jsou při výkonu rozhodnutí oprávněný a povinný.

(2) Účastníkem řízení je také manžel povinného, je-li výkonem rozhodnutí postihován jeho majetek nebo majetek ve společném jmění manželů.

I. Oprávněný a povinný

1. Pojem účastenství v řízení o výkon rozhodnutí je stanoven striktním okruhem subjektů. Oprávněným je ten, komu svědčí právo z exekučního titulu, a povinný je v zásadě ten, komu svědčí povinnost z exekučního titulu. Oprávněný a povinný jsou primárními účastníky řízení, jen výjimečně je okruh účastníků řízení rozšířen o další subjekty (NS 20 Cdo 2716/2009).

II. Manžel povinného

2. Účastníkem může být i manžel povinného, a to v případě, že výkon rozhodnutí postihuje věci, práva nebo jiné majetkové hodnoty náležející do společného jmění manželů. Manžel povinného bude účastníkem jen v té části řízení, pokud jde o tuto součást společného jmění manželů (odst. 2), nebo v části postižení majetkových hodnot manžela povinného (NS 20 Cdo 1561/2012; NS 2 Cdon 1446/96 – manžel povinného se stává účastníkem řízení o výkon rozhodnutí, je-li nesporné nebo alespoň možné, že věci, které jsou nařízeným výkonem rozhodnutí postihovány, patří do bezpodílového spoluvlastnictví povinného a jeho manžela; jeho účastenství nastává (vzniká dnem, kdy soud výkon rozhodnutí svým usnesením nařídil).

Z další judikatury:

NS 21 Cdo 1774/99 (výkon rozhodnutí přikázáním pohledávky z účtu u peněžního ústavu a účastníci řízení), NS 1 Cz 28/73 (zastupování při vymáhání výživného pro nezletilé dítě), NS 20 Cdo 91/99 (vedlejší účastenství), NS 20 Cdo 1893/2001 (učastenství manžela povinného v řízení o výkon rozhodnutí), NS 20 Cdo 1642/2004 (výkon rozhodnutí srážkami ze mzdy manželky), NS 20 Cdo 2320/2004 (nařízení výkonu rozhodnutí a manžel povinného)

§ 256 (Přechod práva nebo povinnosti na jiný subjekt)

(1) Proti jinému, než kdo je v rozhodnutí označen jako povinný, nebo ve prospěch jiného, než kdo je v rozhodnutí označen jako oprávněný, lze nařídit a provést výkon rozhodnutí, jen jestliže je prokázáno, že na něj přešla povinnost nebo právo z rozhodnutí.

(2) Přechod povinnosti nebo práva lze prokázat jen listinou vydanou anebo ověřenou státním orgánem nebo notářem,76) pokud nevyplývá přímo z právního předpisu.

76) § 6 zákona č. 358/1992 Sb.

Změna účastenství, prokázání

Okruh účastníků řízení ve věcech výkonu rozhodnutí je poměrně striktně stanoven § 255. Základní linii řízení o výkon rozhodnutí představuje párový vztah oprávněný–povinný. Proti jinému subjektu než tomu, komu svědčí právo nebo povinnost podle exekučního titulu, je možné výkon rozhodnutí nařídit a uskutečnit pouze v případě prokázání přechodu práva nebo povinnosti z exekučního titulu na jiný subjekt. Tento přechod je možné v řízení o nařízení výkonu rozhodnutí prokazovat jen zvláštní formou veřejné listiny, kterou vydal nebo ověřil státní orgán v rámci výkonu své působnosti (NS 21 Cdo 2053/2004), případně notář. Přechod práva nebo povinnosti z exekučního titulu může vyplývat také přímo z právního předpisu – v tomto případě k tomu soud výkonu rozhodnutí přihlédne ex officio při nařizování výkonu rozhodnutí (NS 2 Cdon 30/96).

Z další judikatury:

NS 20 Cdo 1319/2002 (přechod práva nebo povinnosti při nařízení výkonu rozhodnutí), NS 4 Cz 19/68 (výkon rozhodnutí proti dědici), NS 20 Cdo 1985/2001 (výkon rozhodnutí a právní nástupnictví), NS 20 Cdo 2277/2011, NS 20 Cdo 1691/2005 (výkon rozhodnutí), NS 20 Cdo 1211/2005 (zamítnutí návrhu na nařízení výkonu rozhodnutí)

Způsoby výkonu rozhodnutí

§ 257 (Taxativní stanovení způsobů výkonu rozhodnutí)

Nařídit a provést výkon rozhodnutí lze jen způsoby uvedenými v tomto zákoně.

Ochrana účastníků řízení zákonným stanovením způsobů výkonu rozhodnutí

Výkon rozhodnutí je důsledně ovládán zásadou ochrany a obrany povinného a třetích osob. Procesní konkretizací této zásady je i tzv. numerus clausus způsobů výkonu rozhodnutí, tedy požadavek, že výkon rozhodnutí je možné nařídit a uskutečnit výlučně jedním z taxativně stanovených způsobů výkonu rozhodnutí uvedených v šesté části občanského soudního řádu. Výkon rozhodnutí tak není možné nařídit ani uskutečnit žádným v zákoně nepředvídaným způsobem, aplikace procesní analogie je v tomto případě důsledně vyloučena.

§ 258 (Výkon rozhodnutí zaplacením peněžité částky, ukládající jinou povinnost, prodej zástavy)

(1) Výkon rozhodnutí ukládajícího zaplacení peněžité částky lze provést srážkami ze mzdy, přikázáním pohledávky, správou nemovité věci, prodejem movitých věcí a nemovitých věcí, postižením závodu a zřízením soudcovského zástavního práva k nemovitým věcem.

(2) Výkon rozhodnutí ukládajícího jinou povinnost než zaplacení peněžité částky se řídí povahou uložené povinnosti. Lze jej provést vyklizením, odebráním věci, rozdělením společné věci, provedením prací a výkonů.

(3) Výkon rozhodnutí prodejem zástavy lze pro zajištěnou pohledávku provést prodejem zastavených movitých a nemovitých věcí, věcí hromadných a souborů věcí, přikázáním zastavené peněžité pohledávky a postižením zastavených jiných majetkových práv.

Vhodnost a přiměřenost jednotlivých způsobů výkonu rozhodnutí

1. Ustanovení představuje konkretizaci zásady vhodnosti a přiměřenosti jednotlivých způsobů rozhodnutí, a je tak komplementární k ustanovení § 257 o. s. ř.

2. Rozlišujeme tzv. druhy a způsoby výkonu rozhodnutí. Za základní druhy výkonu rozhodnutí lze považovat výkon rozhodnutí na tzv. peněžitá plnění, výkon rozhodnutí na tzv. nepeněžitá plnění a výkon rozhodnutí prodejem zástavy. Jednotlivé způsoby výkonu rozhodnutí jsou pro druhy rozhodnutí stanoveny taxativně, ale prioritu jednotlivých způsobů ve vztahu ke konkrétní osobě povinného stanoví zásada vhodnosti a přiměřenosti výkonu rozhodnutí. Z uplatnění této zásady vyplývá volba takového způsobu výkonu rozhondutí, který co nejméně zatíží povinného při současné maximalizaci efektu výkonu ve vztahu k oprávněnému. Preferovanými způsoby výkonu rozhodnutí ve vztahu k povinnému, který je fyzickou osobou, je tak především způsob výkonu rozhodnutí srážkami ze mzdy a ve vztahu k povinnému, který je právnickou osobou, především přikázáním pohledávky.

3. Způsob výkonu rozhodnutí na nepeněžitá plnění je určen povahou povinnosti uložené v exekučním titulu. Zásada vhodnosti a přiměřenosti je zde de facto omezená na uskutečnění výkonu rozhodnutí (NS 20 Cdo 259/2011).

Z další judikatury:

NS 3 Cz 21/83 (výkon rozhodnutí přikázáním pohledávky z účtu), NS 20 Cdo 2427/2007 (výkon rozhodnutí prodejem nemovitostí), NS 20 Cdo 708/2003 (možnost nařízení výkonu rozhodnutí ukládající povinnost k vydání majetkového podílu), NS 21 Cdo 1918/2010 (soudní rozhodnutí způsobilé pro nařízení exekuce prodejem zástavy)

Činnost soudu před nařízením výkonu rozhodnutí

§ 259 (Výzva povinnému k dobrovolnému splnění povinnosti)

Požádá-li o to oprávněný před podáním návrhu na výkon rozhodnutí nebo při podání tohoto návrhu a považuje-li to předseda senátu za účelné, předvolá povinného a vyzve ho k dobrovolnému splnění povinnosti, kterou mu ukládá rozhodnutí.

I. Pariční lhůta

1. Konstrukce dobrovolného splnění judikované povinnosti je ve fázi výkonu rozhodnutí velmi problematická. Pokud totiž povinný jedná pod tlakem probíhajícího výkonu rozhodnutí není možné už pojmově hovořit o dobrovolném plnění judikované povinnosti. K dobrovolnému splnění povinnosti uložené vykonatelným a zpravidla i pravomocným exekučním titulem slouží tzv. „pariční lhůta“, tedy lhůta mezi právní mocí a vykonatelností exekučního titulu, zpravidla formulovaná takto: „žalovaný je povinnen splnit konkrétní povinnost – např. do 15 dnů – od právní moci tohoto rozhodnutí“.

II. Výzva povinnému

2. Za současného splnění podmínek uložených hypotézou § 259 může být povinný předsedou senátu soudu výkonu rozhodnutí předvolán a vyzván k dobrovolnému splnění judikované povinnosti. Tento procesní postup je však podmíněn výslovným požadavkem oprávněného, který může vznést nejpozději při podání exekučního návrhu a současně kritériem účelnosti, které posoudí předseda soudu výkonu rozhodnutí. Účelem, který může být tímto postupem zmařen, je efektivní výkon judikované povinnosti.

§ 260 (Zjišťování údajů soudem)

(1) Jde-li o vymáhání výživného pro nezletilé dítě, poskytne soud na žádost účastníka pomoc při zjišťování bydliště toho, komu z rozhodnutí vyplývá povinnost. Soud přitom postupuje v součinnosti s jinými státními orgány.

(2) Na žádost účastníka, kterému rozhodnutí přiznává právo na zaplacení peněžité částky, dotáže se soud toho, komu je zaplacení peněžité částky uloženo, zda a od koho pobírá mzdu nebo jiný pravidelný příjem, popřípadě u které banky, pobočky zahraniční banky nebo spořitelního a úvěrního družstva77), instituce elektronických peněz, zahraniční instituce elektronických peněz, vydavatele elektronických peněz malého rozsahu, platební instituce, zahraniční platební instituce nebo poskytovatele platebních služeb malého rozsahu (dále jen „peněžní ústav“) má své účty a jaká jsou čísla těchto účtů nebo jiné jedinečné identifikátory77a).

(3) Dotázaný je povinen odpovědět soudu do jednoho týdne od doručení dotazu. Nesplní-li tuto povinnost nebo uvede-li v odpovědi nepravdivé nebo neúplné údaje, může mu soud uložit pořádkovou pokutu (§ 53).

77) Zákon č. 87/1995 Sb., o spořitelních a úvěrních družstvech a některých opatřeních s tím souvisejících a o doplnění zákona České národní rady č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů, ve znění pozdějších předpisů.

77a) § 2 odst. 3 písm. i) zákona č. 284/2009 Sb., o platebním styku.

Pomoc soudu při zjišťování údajů o povinném

1. Procesní činnost soudu výkonu rozhodnutí před samotným nařízením výkonu rozhodnutí spočívá v organizované formě pomoci oprávněnému v definovaných případech. Jde o dvě skupiny případů:

a) pomoc při zjišťování bydliště budoucího povinného v případech vymáhání výživného pro nezletilé dítě a

b) dotaz ve vztahu k budoucímu povinnému, zda pobírá mzdu nebo jiný pravidlený příjem a od koho.

2. Budoucí povinný se v případě nesplnění povinnosti podle odst. 2 vystavuje riziku všeobecného pořádkového opatření ve formě pořádkové pokuty.

Z další judikatury:

MS v Praze 23 Co 181/2001 (prohlášení o majetku a pomoc soudu při zjištění bankovních účtů povinného)

Prohlášení o majetku

§ 260a (Návrh k předvolání a prohlášení o majetku)

(1) Kdo má vykonatelným rozhodnutím přiznanou peněžitou pohledávku, může soudu před podáním návrhu na výkon rozhodnutí navrhnout, aby předvolal povinného a vyzval ho k prohlášení o majetku.

(2) Není-li povinný plně svéprávný nebo jsou-li povinným obec, vyšší územně samosprávný celek nebo právnická osoba, označí oprávněný podle možnosti osoby, které je třeba předvolat (§ 260c).

I. Návrh oprávněného k předvolání povinného za účelem prohlášení o majetku

1. Budoucí oprávněný výlučně peněžité pohledávky přiznané vykonatelným rozhodnutím soudu, může ve fázi před nařízením výkonu rozhodnutí soudu výkonu rozhodnutí navrhnout, aby povinného předvolal a vyzval k prohlášení o majetku. Budoucí oprávněný může tento návrh učinit před podáním samotného exekučního návrhu [NS 20 Cdo 179/2003 – předchozí podání návrhu na prohlášení o majetku povinného podle § 260a a násl. o. s. ř. – k doložení, že není jiných vhodnějších způsobů výkonu, způsobilých přinést v přiměřeném čase adekvátní výnos (§ 264 odst. 1 o. s. ř. – není při nařízení výkonu rozhodnutí povinností oprávněného)]. Řízení o prohlášení o majetku tak představuje relativně samostatnou „přednávrhovou“ fázi  nařízení výkonu rozhodnutí.

II. Smysl prohlášení o majetku

2. Účelem prohlášení o majetku je stabilizace právního postavení oprávněného, a to ve dvou směrech. Za prvé, prohlášení o majetku představuje významný nástroj procesní efektivity budoucího výkonu rozhodnutí, protože povinný pod sankcí trestně právních následků musí označit majetek podléhající případnému výkonu rozhodnutí, čímž se ulehčuje jednak dohledávání, jakož i rozhodnutí o případném způsobu exekuce, nebo v krajním případě rozhodnutí oprávněného vůbec výkon rozhodnutí neiniciovat. Za druhé, právní jednání povinného týkající se celého jeho majetku učiněné po doručení předvolání k prohlášení o majetku jsou vůči oprávněnému právně neúčinné (srov. § 260h).

3. V definovaných případech podle odst. 2 je součástí návrhu na předvolání povinného k prohlášení o majetku uvedení osob, které je třeba předvolat namísto povinného (srov. § 260c), pokud oprávněný má možnost s těmito informacemi disponovat.

§ 260b (Rozhodnutí soudu o návrhu na prohlášení o majetku)

(1) Soud návrhu na prohlášení o majetku vyhoví jen tehdy, připojí-li oprávněný k návrhu listiny osvědčující, že jeho pohledávka nebyla nebo nemohla být ani s pomocí soudu podle § 260 uspokojena výkonem rozhodnutí přikázáním pohledávky z účtu povinného u peněžního ústavu, a stejnopis rozhodnutí, opatřený potvrzením o jeho vykonatelnosti, nebo jinou listinu potřebnou k nařízení výkonu rozhodnutí; stejnopis rozhodnutí není třeba připojit, jestliže se návrh podává u soudu, který o věci rozhodoval jako soud prvního stupně.

(2) Návrhu na prohlášení majetku nelze vyhovět,

a) probíhá-li insolvenční řízení, v němž se řeší úpadek nebo hrozící úpadek povinného53c) a po dobu trvání účinků moratoria na majetek povinného,

b) byla-li u povinného zavedena nucená správa podle zvláštního zákona.

53c) Zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon), ve znění pozdějších předpisů.

I. Obligatorní náležitosti návrhu na prohlášení o majetku

1. Obligatorní náležitostí návrhu na prohlášení o majetku je připojení listin osvědčujících, že pohledávka oprávněného reálně nebyla nebo ani potenciálně nemohla být s využitím procesní pomoci soudu podle § 260 o. s. ř. uspokojena způsobem výkonu rozhodnutí přikázáním pohledávky z účtu povinného u peněžního ústavu, jakož i doložením stejnopisu rozhodnutí s doložkou vykonatelnosti – stejnopis není třeba připojit k návrhu pouze v případě, pokud je soud výkonu rozhodnutí totožný se soudem, který v nalézacím řízení rozhodoval jako soud prvního stupně.

II. Konkurence řízení o prohlášení o majteku s insolvenčním řízením a nucenou správou

2. Konkurence řízení o prohlášení o majetku s insolvenčním řízením a se zavedenou nucenou správou podle zvláštního zákona je vyřešena ve prospěch těchto zvláštních institutů. To znamená, že návrh oprávněného na prohlášení o majetku se v případech probíhajícího insolvenčního řízení po dobu, kdy trvají účinky moratoria na majetek povinného, jakož i v případě zavedení nucené zprávy, zamítne.

§ 260c (Osoby předvolané k prohlášení o majetku)

(1) Není-li povinný plně svéprávný, soud místo povinného předvolá jeho zákonného zástupce nebo opatrovníka.

(2) Je-li povinným obec nebo vyšší územně samosprávný celek, soud předvolá toho, komu přísluší podle zvláštního zákona je zastupovat navenek.

(3) Je-li povinnou právnická osoba, soud předvolá toho, kdo je jejím statutárním orgánem; vykonává-li působnost statutárního orgánu více osob vedle sebe, předvolá soud kteroukoliv z nich. Jestliže statutární orgán tvoří více osob, soud předvolá jeho předsedu; není-li to dobře možné, lze předvolat každého člena tohoto orgánu, který je oprávněn za právnickou osobu jednat. U právnické osoby v likvidaci soud předvolá likvidátora.

(4) Ten, kdo byl k prohlášení o majetku předvolán, je povinen se dostavit k soudu osobně.

Osoby předvolané k prohlášení o majetku a povinnost dostavit se

Budoucí povinný, jakož i osoby, které jsou obligatorně k prohlášení o majetku předvolávané, mají zákonnou povinnost dostavit se na základě předvolání k soudu osobně. Soud předvolává k prohlášení o majetku povinného, který je svéprávný v plném rozsahu – v opačném případě jeho zákonného zástupce nebo opatrovníka. V případě obce a vyššího samosprávného celku se předvolává fyzická osoba, která je podle zvláštní administrativně-právní úpravy oprávněná je zastupovat navenek. Pokud je povinným právnická osoba, předvolává se k prohlášení o majetku fyzická osoba vykonávající funkci statutárního orgánu nebo likvidátora podle odst. 3.

§ 260d (Náležitosti předvolání k prohlášení o majetku, doručení, povinnost dostavit se)

(1) Předvolání k prohlášení o majetku musí obsahovat účel výslechu a poučení o následcích, jestliže prohlášení bude odmítnuto nebo jestliže v něm budou uvedeny nepravdivé nebo hrubě zkreslené údaje.78) Považuje-li to soud za účelné, vyzve povinného, jeho zákonného zástupce, opatrovníka nebo osobu činící prohlášení za obec, vyšší územně samosprávný celek nebo právnickou osobu (dále jen „předvolaný“), aby předložil seznam majetku povinného obsahující údaje uvedené v § 260e odst. 2, popřípadě též listiny dokládající tento majetek.

(2) Předvolání se doručuje předvolanému do vlastních rukou. Předvolání musí být doručeno nejméně deset dnů přede dnem konání výslechu.

(3) Jestliže se ten, kdo byl k soudu řádně předvolán, nedostaví bez včasné a důvodné omluvy, bude k soudu předveden; o tom musí být předvolaný poučen.

78) § 256 odst. 1 písm. d) zákona č. 140/1961 Sb., trestní zákon, ve znění zákona č. 253/1997 Sb.

I. Obligatorní náležitosti předvolání k prohlášení o majetku

1. Ustanovení upravuje obligatorní náležitosti předvolání k prohlášení o majetku, z nich nejdůležitější je osobní poučovací povinnost soudu předvolávajícího povinného k prohlášení o majetku ve vztahu k osobním trestněprávním následkům odmítnutí prohlášení o majetku nebo dolózního konání povinného ve formě uvedení nepravdivých nebo hrubě zkreslujících údajů v učiněném prohlášení o majetku (NS 5 Tdo 1330/2005). Pokud je to v souladu s účelem výkonu rozhodnutí, především ve vztahu k jeho případnému zmaření protiprávním jednáním povinného, vyzve soud k předvolání povinného k předložení listin prokazujícíh existenci majetku povinného, jakož i údajů definujících jeho majetkové poměry (srov. § 260e odst. 2).

II. Doručování a povinnost dostavit se

2. Obligatorně se předvolání doručuje povinnému nebo definovaným předvolaným osobám (srov. § 260c) do vlastních rukou, a to nejméně 10 kalendářních dnů přede dnem konání výslechu. K počítání času se aplikují všeobecná ustanovení občanského soudního řádu. Pokud byl povinný nebo definovaná předvolávaná osoba o tom poučena v předvolání k prohlášení o majetku, může být v případě nedostavení se bez včasné a důvodné omluvy na jednání k prohlášení o majetku předvedena. Podmínkou předvolání je i řádné předvolání podle odst. 2.

§ 260e (Údaje v prohlášení o majetku, protokol)

(1) Před zahájením výslechu soud předvolaného vyzve, aby uvedl úplné a pravdivé údaje o majetku povinného, a znovu ho poučí o následcích nesplnění této povinnosti a o následcích odepření prohlášení.78)

(2) V prohlášení o majetku je předvolaný povinen uvést

a) plátce mzdy nebo jiného příjmu postižitelného srážkami ze mzdy a výši tohoto nároku,

b) peněžní ústavy, u nichž má účty, výši pohledávek a čísla účtů nebo jiné jedinečné identifikátory77a),

c) dlužníky, u nichž má jiné peněžité pohledávky, důvod a výši těchto pohledávek,

d) osoby, vůči nimž má jiná majetková práva, jejich důvod a hodnotu (§ 320),

e) movité věci (spoluvlastnický podíl na nich) povinného a kde, popřípadě u koho se nacházejí; totéž platí o listinách uvedených v § 334 a o cenných papírech a zaknihovaných cenných papírech,

f) nemovité věci (spoluvlastnický podíl na nich) povinného,

g) závod povinného a jeho části a kde se nachází.

(3) O prohlášení o majetku podle odstavce 2 soud sepíše protokol; seznam majetku, který předloží předvolaný, tvoří přílohu protokolu, jestliže předvolaný prohlásí, že obsahuje úplné a pravdivé údaje, nebo jestliže tento seznam do protokolu doplní. V protokolu se dále uvede obsah poučení poskytnutého soudem (odstavec 1) a výslovné prohlášení předvolaného o tom, že v prohlášení uvedl jen úplné a pravdivé údaje o majetku povinného. Protokol podepíše soudce, zapisovatel a předvolaný.

(4) Úkony soudu podle tohoto ustanovení může učinit jen soudce.

78) § 256 odst. 1 písm. d) zákona č. 140/1961 Sb., trestní zákon, ve znění zákona č. 253/1997 Sb.

77a) § 2 odst. 3 písm. i) zákona č. 284/2009 Sb., o platebním styku.

I. Údaje v prohlášení o majetku

1. V případě, že se povinný, případně jiné předvolané osoby dostaví před soud výkonu rozhodnutí k jednání k prohlášení o majetku, soud před zahájením výslechu povinného opětovně (ústně) poučí o trestněprávních následcích odepření prohlášení o majetku, případně o následcích uvedení neúplných, nepravdivých nebo zkreslujících údajů v učiněném prohlášení o majetku a vyzve k protokolárnímu uvedení údajů podle odst. 2.

II. Obsah protokolu

2. Údaje obligatorně vyžadované v prohlášení o majetku korespondují s jednotlivými způsoby výkonu rozhodnutí vzhledem k procesní ekonomii budoucího výkonu rozhodnutí. Protokol, který obsahuje prohlášení o majetku, podepisuje soudce, zapisovatel i předvolávaná osoba (povinný, resp. osoba za povinného jednající – § 260c), přičemž úkony soudu může v tomto případě vykonat jen soudce (jinou soudní osobu výkonem těchto úkonů nemůže pověřit).

§ 260f (Vyrozumění oprávněného)

(1) O výslechu předvolaného soud vyrozumí oprávněného; oprávněný může předvolanému klást otázky jen se souhlasem soudu.

(2) Každý, kdo má vůči povinnému vykonatelným rozhodnutím přiznanou peněžitou pohledávku, může nahlížet do spisu o prohlášení majetku povinného a činit si z něho výpisy a opisy.

I. Účast oprávněného

1. Ačkoliv oprávněný není k výsledchu povinného nebo osob za povinného jednajících (§ 260c) předvoláván obligatorně, je povinností soudu vyrozumět oprávněného o místě a času konání výslechu. Oprávněný se může jednání k prohlášení o majetku zůčastnit, ale otázky může povinnému (resp. předvolávanému) klást pouze se souhlasem soudu.

II. Nahlížení do spisu

2. Zvláštní oprávnění podle odst. 2 je třeba vykládat tak, že každý subjekt disponující judikovanou pohledávkou ve formě rozhodnutí opatřeného doložkou vykonatelnosti ve vztahu k povinnému (avšak výlučně peněžního charakteru), je oprávněn nahlížet do spisu k prohlášení o majetku povinného za účelem informování se o stavu řízení. Toto oprávnění má význam pro výkon takových úkonů ze strany této třetí osoby, které by jí zabezpečily nezhoršení vymahatelnost vlastní peněžité pohledávky, například možnost uplatnění kompenzační námitky, informace o možných budoucích způsobech výkonu rozhodnutí apod.

§ 260g (Splnění pohledávky povinným, prohlášení oprávněného)

(1) Soud upustí od prohlášení o majetku, jestliže povinný ještě před zahájením výslechu prokáže, že pohledávku oprávněného splnil (uspokojil), nebo jestliže oprávněný vzal ještě před zahájením výslechu svůj návrh zpět.

(2) Prohlásí-li oprávněný v průběhu výslechu, že netrvá na tom, aby předvolaný uváděl další majetek povinného, soud ve výslechu předvolaného dále nepokračuje; v protokolu uvede jen ten majetek povinného, který předvolaný uvedl do prohlášení oprávněného.

(3) Učinil-li povinný prohlášení o svém majetku v době 6 měsíců před podáním návrhu (§ 260a odst. 1), soud vyzve povinného k novému prohlášení jen tehdy, jestliže vyjde najevo, že se majetkové poměry povinného změnily; to neplatí, jestliže byl výslech předvolaného skončen podle odstavce 2.

I. Prohlášení oprávněného, že na dalším výslechu netrvá

1. Jednání k prohlášení o majetku je rovněž ovládané dispozičním principem, proto pánem tohoto sporu (dominus litis) je oprávněný. Stejně tak z hlediska kvantitativního může oprávněný uvést, že po určité fázi výslechu netrvá na dalším uvádění majetku ze strany povinného – v takovém případě soud ve výslechu dále nepokračuje.

II. Upuštění od prohlášení o majetku

2. Prvky kontradiktornosti se v této fázi přípravy k výkonu rozhodnutí projevují v procesní možnosti povinného zabránit prohlášení o majetku, a to úplným saturováním pohledávky oprávněného nejpozději do zahájení výslechu.

3. Princip procesní ekonomie se projevuje i v řízení k prohlášení o majetku, a to pravidlem podle odst. 3.

§ 260h (Neúčinnost právních jednání povinného)

Právní jednání povinného týkající se jeho majetku, která učinil poté, co bylo předvolanému doručeno předvolání k prohlášení o majetku (§ 260d), jsou vůči oprávněnému neúčinná.

Jednání povinného týkající se jeho majetku

Zvláštním právním následkem doručení předvolání k prohlášení o majetku je relativní neúčinnost všech právních jednání, kterými povinný zkracuje uspokojení budoucího oprávněného. Sankce tedy nespočívá v neplatnosti těchto úkonů, ale jenom v možnosti oprávněného uspokojit se z majetku, který byl z majetkové sféry povinného převeden na třetí osoby. Ustanovení tak představuje výjimku ze zásady, že exekuci je možné vést pouze na majetek povinného.

Nařízení výkonu rozhodnutí

§ 261 (Návrh na výkon rozhodnutí, náležitosti návrhu)

(1) Výkon rozhodnutí lze nařídit jen na návrh oprávněného. V návrhu na výkon rozhodnutí uvede oprávněný rodné číslo povinného, je-li mu známo. V návrhu na výkon rozhodnutí ukládajícího zaplacení peněžité částky uvede oprávněný, jakým způsobem má být výkon rozhodnutí proveden. Navrhuje-li oprávněný výkon rozhodnutí srážkami ze mzdy, označí v návrhu toho, vůči komu má povinný nárok na mzdu (plátce mzdy). Navrhuje-li oprávněný výkon rozhodnutí přikázáním pohledávky z účtu u peněžního ústavu, označí v návrhu peněžní ústav, číslo účtu nebo jiný jedinečný identifikátor77a), z něhož má být pohledávka odepsána a číslo účtu oprávněného vedeného u peněžního ústavu; označí-li oprávněný více účtů povinného u téhož peněžního ústavu, uvede také pořadí, v jakém z nich má být pohledávka odepsána. Navrhuje-li oprávněný výkon rozhodnutí přikázáním jiné peněžité pohledávky, označí v návrhu osobu, vůči které má povinný pohledávku (dlužník povinného), a uvede důvod pohledávky.

(2) K návrhu na výkon rozhodnutí je třeba připojit stejnopis rozhodnutí, opatřený potvrzením o jeho vykonatelnosti. Potvrzením o vykonatelnosti opatří rozhodnutí soud, který o věci rozhodoval jako soud prvního stupně. Stejnopis rozhodnutí není třeba připojit, jestliže se návrh na výkon rozhodnutí podává u soudu, který o věci rozhodoval jako soud prvního stupně.

(3) Podá-li oprávněný návrh na výkon rozhodnutí u soudu, který o věci rozhodoval jako soud prvního stupně, potvrdí tento soud vykonatelnost rozhodnutí přímo na návrhu, a není-li sám příslušný k výkonu rozhodnutí, postoupí návrh příslušnému soudu.

(4) Rozhodnutí Rady, Komise nebo Soudního dvora Evropských společenství (dále jen „rozhodnutí orgánů Evropských společenství“) ukládající povinnost k peněžitému plnění opatří v souladu s právními předpisy Evropských společenství78a) doložkou o jeho vykonatelnosti orgán, který určí vláda nařízením.

77a) § 2 odst. 3 písm. i) zákona č. 284/2009 Sb., o platebním styku.

78a) Čl. 244 a 256 Smlouvy o založení Evropského společenství.Čl. 159 a 164 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii.

I. Náležitosti návrhu na výkon rozhodnutí

1. Nařízení výkonu rozhodnutí představuje první fázi řízení o výkon rozhodnutí podle občanského soudního řádu. Tato fáze, jakož i řízení jako celek, je ovládána dispozičním principem, kde pánem sporu (dominus litis) je oprávněný, který také snáší i riziko procesní odpovědnosti za vedení sporu.

2. Návrh na nařízení výkonu rozhodnutí musí kromě všeobecných a zvláštních formálních náležitostí (například uvedení rodného čísla povinného, pokud je oprávněnému známo) splňovat i náležitosti obsahové směřující k navržení způsobu výkonu rozhodnutí na peněžité plnění (NS 20 Cdo 1020/99). Zákon rovněž definuje zvláštní obsahové náležitosti ve vztahu k jednotlivým navrženým způsobům výkonu rozhodnutí (odst. 1).

II. Doložka vykonatelnosti

3. Povinnou náležitostí návrhu na nařízení výkonu rozhodnutí je předložení stejnopisu exekučního titulu (NS 20 Cdo 181/2003), opatřeného doložkou vykonatelnosti (potvrzení o vykonatelnosti, NS 20 Cdo 1257/2004) – doložka vykonatelnosti, kterou je opatřen stejnopis rozhodnutí (§ 261 odst. 2 o. s. ř.), případně návrh na nařízení výkonu rozhodnutí (§ 261 odst. 3 o. s. ř.), má charakter veřejné listiny; potvrzuje tedy pravdivost v ní uvedených údajů. Namítá-li povinný její obsahovou nesprávnost, je povinen ke svým tvrzením nabídnout důkazy. Touto doložkou opatří exekuční titul soud první instance, přičemž povinnost předložit stejnopis exekučního titulu, z důvodu procesní ekonomie neplatí, pokud je soud výkonu rozhodnutí totožný se soudem první instance.

4. V případě rozhodnutí orgánů evropských společenství ukládajících povinnost k peněžitému plnění opatří rozhodnutí doložkou o jeho vykonatelnosti orgán, který určí vláda nařízením (odst. 4). Tímto orgánem je ve smyslu § 1 nař. vlády č. 87/2005 Sb., Ministerstvo spravedlnosti.

5. Na procesní postup týkající se odstraňování vad návrhu na nařízení výkonu rozhodnutí se vztahuje jako lex generalis všeobecné ustanovení předcházející části občanského soudního řádu.

Z další judikatury:

NS 26 Cdo 2093/2011 (k náležitostem návrhu), NS 1 Cz 60/71 (nařízení soudního výkonu rozhodnutí a náležitosti podání), NS 20 Cdo 1188/2003 (vady v označení účastníků řízení), NS 2 Cdon 1110/96 (nařízení výkonu rozhodnutí), NS 20 Cdo 3798/2011 (doložka vykonatelnosti a výkon rozhodnutí), NS 20 Cdo 785/2002 (návrh na nařízení výkonu rozhodnutí a doložení vykonatelného rozhodnutí)

§ 261a (Náležitosti rozhodnutí)

(1) Výkon rozhodnutí lze nařídit jen tehdy, obsahuje-li rozhodnutí označení oprávněné a povinné osoby, vymezení rozsahu a obsahu povinností, k jejichž splnění byl výkon rozhodnutí navržen, a určení lhůty ke splnění povinnosti.

(2) Neobsahuje-li rozhodnutí soudu určení lhůty ke splnění povinnosti, má se za to, že povinnosti uložené rozhodnutím je třeba splnit do tří dnů a, jde-li o vyklizení bytu, do patnácti dnů od právní moci rozhodnutí.

(3) Má-li podle rozhodnutí splnit povinnost více povinných a jde-li o dělitelné plnění, platí, že povinnosti, nestanoví-li rozhodnutí jinak, jsou zavázáni splnit všichni povinní rovným dílem.

(4) Ustanovení odstavců 1 až 3 neplatí, jde-li o usnesení o nařízení prodeje zástavy. Výkon tohoto rozhodnutí lze nařídit tehdy, obsahuje-li označení oprávněné a povinné osoby, zástavy a výši zajištěné pohledávky a jejího příslušenství.

I. Materiální vykonatelnost rozhodnutí

1. Rozhodnutí, které je exekučním titulem tvoří materiální předpoklad nařízení výkonu rozhodnutí. K tomu, aby rozhodnutí bylo exekučním titulem, musí být vykonatelné (není nezbytné, aby bylo pravomocné, i když to bude zřejmě pravidlem). Vykonatelností rozumíme vlastnost nebo stav rozhodnutí, který umožňuje nucené splnění uložené povinnosti státně-mocenskými prostředky. Vykonatelnost exekučního titulu má svoji stránku formální – musí být opatřen doložkou vykonatelnosti a stránku materiální. Materiální stránka vykonatelnosti soudního rozhodnutí představuje souhrn obsahových náležitostí exekučního titulu umožňující přesnou a nezaměnitelnou identifikaci oprávněného a povinného, vymezení práv a povinností k plnění, jeho rozsah a obsah a lhůtu ke splnění povinnosti (odst. 1).

2. Vlastnost formální i materiální vykonatelnosti přichází v úvahu především u těch typů soudních rozhodnutí, které přiznávají právo, postihují majetek nebo zavazují ke splnění určité povinnosti (tzv. rozhodnutí ukládající povinnost plnit). Takto uloženou povinnost je třeba splnit ve lhůtě stanovené soudem ve výrokové části rozhodnutí (enunciátu). Lhůta plynoucí od právní moci rozhodnutí až po jeho vykonatelnost se nazývá lhůtou k dobrovolnému splnění uložené povinnosti (tzv. lhůta pariční). Jejím marným uplynutím se rozhodnutí stává formálně vykonatelné a může být opatřeno doložkou vykonatelnosti. Pokud rozhodnutí ukládající povinnost plnit neobsahuje pariční lhůtu, ustanovení v odst. 2 zakotvuje nevyvratitelnou právní domněnku, že délka pariční lhůty je obecně 3 dny a 15 dnů v případě rozsudku o povinnosti vyklidit byt. V obou případech pariční lhůta začíná plynout od právní moci [NS 20 Cdo 699/2002 – rozhodnutí (jiný titul) je pro absenci lhůty k plnění ve smyslu § 261a odst. 1 o. s. ř. po obsahové (materiální) stránce nevykonatelné, jestliže podle právního předpisu, na jehož základě bylo vydáno, lhůtu obsahovat mělo, resp. nelze-li ji z tohoto předpisu ani dovodit].

3. V odstavci 3 zákonodárce stanoví nevyvratitelnou právní domněnku pro případ splnění povinností více povinných, pokud jde o reálně dělitelné plnění. Pokud je exekučním titulem stanoveno jinak, jsou tito povinní zavázáni plnit všichni rovným dílem.

II. Zvláštní ustanovení o prodeji zástavy

4. Zvláštní procesní režim ve vztahu k materiální vykonatelnosti je upravený v případě výkonu rozhodnutí prodejem zástavy. V tomto druhu výkonu rozhodnutí je exekuční titul materiálně vykonatelný tehdy, pokud obsahuje označení oprávněného a povinného, přesnou identifikaci zástavy a přesnou výši zajištěné pohledávky včetně příslušenství (NS 2 Cdon 1612/96 – rozhodnutí soudu o uložení povinnosti strpět prodej zástavy není vykonatelné).

5. Rozhodnutí, které není materiálně vykonatelné: Pokud rozhodnutí (exekuční titul) není materiálně vykonatelné, nemůže (není způsobilé) být podkladem pro výkon rozhodnutí. Výkon rozhodnutí podle něj nelze nařídit – návrh na výkon rozhodnutí bude zamítnut.

Z další judikatury:

NS 20 Cdo 2668/2004 (zkoumání vykonatelného rozhodnutí před nařízením jeho výkonu), NS 21 Cdo 2101/98, NS 20 Cdo 1020/99, NS 20 Cdo 1119/2004 (vykonatelnost rozhodnutí), NS 20 Cdo 965/2003 (materiální vykonatelnost soudního rozhodnutí), NS 20 Cdo 1719/2006 (výkon rozhodnutí a úroky z prodlení), NS 20 Cdo 134/2002 (označení oprávněného ve vykonávaném rozhodnutí), KS Ústí nad Labem 10 Co 840/2005.

§ 262 (Synalagmatické právní vztahy oprávněného a povinného)

(1) Jestliže je to, co ukládá rozhodnutí povinnému, vázáno na splnění podmínky nebo na splnění vzájemné povinnosti oprávněného nebo omezené doložením času, lze nařídit výkon rozhodnutí, jen prokáže-li oprávněný, že se podmínka splnila, že sám svou vzájemnou povinnost vůči povinnému již splnil, popřípadě je připraven ji splnit, nebo že nastal doložený čas.

(2) V případech uvedených v odstavci 1 je třeba k potvrzení o vykonatelnosti rozhodnutí připojit listinu vydanou nebo ověřenou státním orgánem nebo notářem76), z níž je patrno, že se splnila podmínka, že oprávněný splnil svou vzájemnou povinnost, popřípadě je připraven ji splnit, nebo že nastal doložený čas.

76) § 6 zákona č. 358/1992 Sb.

Splnění podmínky nebo vzájemné povinnosti

1. Zvláštní právní režim je stanoven pro synalagmatické právní vztahy oprávněného a povinného, případně pokud je splnění judikované povinnosti vázáno na splnění konkrétní podmínky. V takových případech je oprávněný v návrhu na nařízení výkonu rozhodnutí povinen prokázat splnění stanovené podmínky, nebo splnění svého synalagmatického závazku vůči povinnému (případně, že je připravený tento závazek nebo podmínku splnit). Zvláštní náležitost je stanovena i pro případ, že exekuční titul ukládá povinnému povinnost omezenou doložením času. V posledně jmenovaném případě bude možné nařídit výkon rozhodnutí pouze tehdy, prokáže-li oprávněný, že doložený čas opravdu nastal – tedy že nastala smluvená budoucí právní skutečnost. Od podmínky se doložení času liší právě tím, že je spojeno s událostí, která nastat s jistotou musí (u podmínky událost s jistotou nastat nemusí, jen může).

2. Pod podmínkou podle odst. 1 je možno rozumět jakoukoliv odkládací (suspenzivní) nebo rozvazovací (rezolutivní) podmínku. Podmínka je suspenzivní, když od jejího splnění nastanou také smluvené právní účinky. Podmínka je rezolutivní, jestliže od okamžiku jejího splnění právní účinky zanikají, podle hmotného práva. Typickým příkladem pro tzv. funkcionální synalagma (vzájemnou povinnost plnit) je vydání bezdůvodného obohacení v případě neplatné nebo zrušené zástavy (§ 457 občanského zákoníku č. 40/1964 Sb., nebo § 2993 současného občanského zákoníku).

3. Oprávněný prokazuje skutečnosti podle odst. 1 v návrhu na nařízení výkonu rozhodnutí připojením definované veřejné listiny (odst. 2).

Z judikatury:

NS 3 Cz 10/75 (nařízení výkonu rozhodnutí a splnění vzájemné povinnosti), NS 21 Cdo 1691/2004 (odkládací podmínka jako předpoklad vykonatelnosti rozhodnutí), NS 32 Cdo 2298/2007 (vrácení synalagmatického plnění)

§ 262a (Výkon rozhodnutí na majetek patřící do společného jmění manželů)

(1) Před nařízením výkonu rozhodnutí na majetek ve společném jmění manželů zjistí soud, zda je v Seznamu listin o manželském majetkovém režimu vedeném podle notářského řádu evidována smlouva o manželském majetkovém režimu nebo rozhodnutí soudu o zrušení společného jmění manželů, jeho obnovení nebo zúžení jeho stávajícího rozsahu, anebo dohoda nebo rozhodnutí soudu o změně smluveného režimu nebo režimu založeného rozhodnutím soudu.

(2) Soud při nařízení výkonu rozhodnutí vychází z obsahu listiny podle odstavce 1, jde-li o vydobytí dluhu ze závazku vzniklého po jejím zápisu do Seznamu listin o manželském majetkovém režimu nebo jde-li o vydobytí dluhu ze závazku vzniklého před jejím zápisem do Seznamu listin o manželském majetkovém režimu a vyslovil-li s tím souhlas oprávněný. Nelze-li zjistit z titulu pro výkon rozhodnutí nebo z listiny podle odstavce 1, že závazek vznikl po zápisu listiny do Seznamu listin o manželském majetkovém režimu, má se za to, že závazek vznikl před zápisem listiny do Seznamu listin o manželském majetkovém režimu.

(3) V ostatních případech lze výkon rozhodnutí nařídit i na majetek, který netvoří součást společného jmění manželů jen proto, že byl zákonný režim společného jmění manželů změněn.

(4) Jde-li o vydobytí dluhu, který patří do společného jmění manželů, nebo dluhu povinného, pro který lze nařídit výkon rozhodnutí na majetek ve společném jmění manželů, lze vést výkon rozhodnutí přikázáním pohledávky z účtu manžela povinného u peněžního ústavu.

I. Postižení majetku ve společném jmění manželů

1. Znění § 262a vychází ze situace navozené občanským zákoníkem. Právní úprava reaguje na zavedení Seznamu listin o manželském majetkovém režimu, který je veřejným seznamem ve smyslu § 721 obč. zák. na rozdíl od již dříve zavedené Evidence listin o manželském majetkovém režimu, která je neveřejná. Podle § 721 odst. 1 obč. zák. se smlouva o manželském majetkovém režimu zapíše do veřejného seznamu, je-li to v ní ujednáno, jinak na žádost obou manželů. Do seznamu se zapíše vše, co změní zákonný majetkový režim manželů.

2. Původní znění tohoto ustanovení je ve značné míře součástí právního řádu jako norma hmotněprávní, konkrétně v § 731 a 732 obč. zák.

3. Podle § 35l notářského řádu platí, že jsou-li smlouva o manželském majetkovém režimu nebo rozhodnutí soudu o manželském majetkovém režimu zapsány v Seznamu listin o manželském majetkovém režimu, manželé se jich mohou dovolat vůči třetím osobám, i když tyto nebyly s jejich obsahem seznámeny.

II. Zápis listin do Seznamu listin o manželském majetkovém režimu

4. Zápisem listin do Seznamu listin o manželském majetkovém režimu nabývají změny majetkového režimu právní účinky vůči třetím osobám, bez ohledu na to, zda jim byl obsah listin skutečně znám. Dojde-li ke vzniku závazku po zápisu listiny do seznamu, uplatní se vůči třetím osobám majetkový režim v listinou modifikované podobě. Dojde-li ke změně majetkového režimu po vzniku závazku, je tato změna vůči věřiteli neúčinná, ledaže s ní vyslovil souhlas (§ 719 odst. 2 a § 727 odst. 2 obč. zák.).

5. Zvláštní povinnost se v důsledku uvedeného stanoví soudu výkonu rozhodnutí, který ještě před nařízením výkonu rozhodnutí na majetek ve společném jmění manželů zjistí, zda je v Seznamu listin o manželském majetkovém režimu evidována listina upravující rozsah společného jmění manželů. Soud je při nařízení výkonu rozhodnutí vázán obsahem této listiny, jde-li o vydobytí dluhu ze závazku vzniklého po jejím zápisu do Seznamu listin o manželském majetkovém režimu nebo vysloví-li oprávněný s později zapsanou listinou souhlas.

6. Stanoví se vyvratitelná doměnka, že v pochybnostech se má za to, že závazek vznikl před zápisem listiny do Seznamu listin o manželském majetkovém režimu. Pokud však bude z exekučního titulu nebo z obsahu listiny měnící majetkový režim, případně z jiných okolností vyplývat, že závazek vznikl po zápisu listiny do seznamu, musí soud z této listiny při nařízení výkonu rozhodnutí na majetek ve společném jmění manželů vycházet.

III. Listiny nezapsané v Seznamu listin o manželském majetkovém režimu

7. V ostatních případech, kdy není v Seznamu listin o manželském majetkovém režimu žádná listina evidována, nebo je-li sice v seznamu listina zapsána, avšak závazek, z něhož pochází vymáhaný dluh, vznikl před jejím zápisem do seznamu a oprávněný nevyslovil se změnou režimu souhlas, lze výkon rozhodnutí nařídit i na majetek, který netvoří součást společného jmění manželů, jen proto, že byl zákonný režim společného jmění manželů změněn. Listiny evidované v neveřejné Evidenci listin o manželském majetkovém režimu se pro účely nařízení výkonu rozhodnutí nezohledňují. Souhlas, resp. nesouhlas oprávněného je relevantní s ohledem na dispoziční princip, jenž ovládá řízení o výkon rozhodnutí.

IV. Peněžní prostředky plynoucí na účet jednoho z manželů

8. Podle stávající judikatury je zcela nerozhodné, jaké peněžní prostředky na účet plynou (zda by plnění poskytovaná na účet náležela do společného jmění manželů, pokud by bylo určeno jiné místo plnění), ale je-li majitelem účtu pouze jeden z manželů, bude se vždy jednat o pohledávku manžela povinného (srov. k tomu usnesení NS 21 Cdo 1774/1999).

9. Umožňuje se postih účtu manžela povinného v případě, že jsou na tento účet zasílána plnění, která by jinak náležela do společného jmění manželů, a je-li možné postižení majetku ve společném jmění manželů. V tomto případě (na rozdíl od situace, kdy se jedná o plnění, která by jinak plynula do výlučného majetku povinného) není totiž možné exekučně postihnout pohledávku povinného vůči jeho manželovi.

Z další judikatury:

Pl. ÚS 1/14-1 (retroaktivní změna rozsahu exekučně postižitelného majetku manžela povinného), NS  21 Cdo 4525/2014 (výkon rozhodnutí pro peněžitou pohledávku patřící do společného jmění manželů), NS 20 Cdo 2610/2009 (společné jmění manželů), NS 20 Cdo 736/2012 (návrh na vyloučení majetku z exekuce), NS 20 Cdo 238/2003 (výkon rozhodnutí na majetek patřící do zaniklého společného jmění manželů)

§ 262b (Obligatorní rozsah exekuce)

(1) Je-li výkonem rozhodnutí postižen majetek ve společném jmění manželů nebo majetek manžela povinného ve větším rozsahu, než připouští zvláštní právní předpis, nebo nelze-li ho výkonem rozhodnutí postihnout, může se manžel povinného domáhat v této části zastavení výkonu rozhodnutí. O tom musí být soudem poučen.

(2) Výkon rozhodnutí přikázáním pohledávky z účtu manžela povinného bude zastaven, nejsou-li na něm ani z části uloženy peněžní prostředky, které by jinak náležely do společného jmění manželů. Není-li prokázán opak, má se za to, že peněžní prostředky na účtu manžela povinného by náležely do společného jmění manželů.

I. Oprávnění manžela povinného domáhat se zastavení výkonu rozhodnutí

1. Základní zásadou ovládající civilní exekuce je kromě jiných zásada ochrany a obrany povinného a třetích osob při výkonu rozhodnutí. Jejich derivátem či zvláštním procesním vyjádřením je i zásada obligatorního rozsahu exekuce – obecně platí, že exekuci podléhá majetek povinného do výše judikované pohledávky spolu s příslušenstvím a náklady exekuce.

2. Předmětné ustanovení reflektuje tuto zásadu ve vztahu k majetku v režimu společného jmění manželů, resp. k majetku manžela povinného. Je-li v civilní exekuci postižen majetek v rozsahu větším, než vyplývá z hmotněprávní úpravy, je manžel povinného aktivně legitimován k podání návrhu na zastavení výkonu rozhodnutí, ovšem jen v té části, která převyšuje stanovený limit přípustnosti. Manžel povinného tedy není legitimován k podání tzv. excindační žaloby, žaloby o vyloučení věci z výkonu rozhodnutí, což plně odpovídá koncepci právního režimu zákonného majetkového společnství a jeho jednotlivých modifikací.

II. Peněžní prostředky z účtu manžela povinného, zastavení výkonu rozhodnutí

3. V odstavci 2 je naopak stanoven výslovný příkaz zákonodárce k obligatornímu zastavení výkonu rozhodnutí, jsou-li naplněny předpoklady dané hypotézou tohoto ustanovení. K zastavení výkonu rozhodnutí není potřebný návrh některého subjektu řízení o výkon rozhodnutí, soud výkonu rozhodnutí postupuje ex officio.

§ 263 (Rozsah výkonu, způsoby výkonu rozhodnutí)

(1) Výkon rozhodnutí lze nařídit jen v takovém rozsahu, jaký oprávněný navrhl a jaký podle rozhodnutí stačí k jeho uspokojení.

(2) Navrhne-li oprávněný k vydobytí své peněžité pohledávky výkon rozhodnutí několika způsoby zároveň, ačkoli by k jejímu uspokojení zřejmě stačil pouze některý z nich, nařídí soud výkon rozhodnutí jen tím způsobem, který stačí k uspokojení pohledávky oprávněného.

(3) Jestliže je vykonáváno rozhodnutí, ve kterém bylo oprávněnému přiznáno právo na opětující se dávky a jestliže výkon rozhodnutí srážkami ze mzdy nestačí k úhradě těchto dávek, lze výkon rozhodnutí nařídit jiným způsobem výkonu rozhodnutí v rozsahu součtu těchto plnění, a jde-li o dávky na dobu neurčitou, pak v rozsahu do pětinásobku ročního plnění. Oprávněnému soud dávky vyplácí, jakmile se stanou splatnými.

I. Principy výkonu rozhodnutí obecně

1. Systém civilního exekučního práva (v tomto případě prezentovaný zákonnou úpravou občanského soudního řádu) je vybudovaný na komplexu procesních principů a zásad odlišných a doplňujících klasické odvětvové principy civilního procesu. Jde o zvláštní principy výkonu rozhodnutí (civilní exekuce), z nichž některé normativně vyjadřuje § 263 o. s. ř. Normativně je konkretizován především princip ochrany a obrany povinného při výkonu rozhodnutí. Rozdíl mezi ochranou a obranou povinného spočívá v existenci a neexistenci aktivního volního prvku povinného. Ochrana povinného spočívá v systému zákonných záruk k jejichž uplatnění přihlíží orgány výkonu rozhodnutí (především soud výkonu rozhodnutí) z úřední povinnosti a nevyžaduje se aktivní volní chování povinného. Naopak prvky obrany povinného se aktivizují v důsledku aktivního volního, právně relevantního chování povinného, vyžaduje se tedy aktivita povinného ve formě prostředků procesní obrany.

II. Rozsah výkonu rozhodnutí

2. Konkretizací principu ochrany povinného je postulát, že výkon rozhodnutí je možné nařídit jen v takovém rozsahu, který:

a) navrhl oprávněný – z dispozičního principu uplatňovaného v civilním exekučním právu jednoznačně vyplývá, že oprávněný je pánem sporu (dominus litis) a iniciuje samotný průběh výkonu rozhodnutí, ale i rozsah, v jakém se má výkon rozhodnutí provádět; například oprávněný disponuje exekučním titulem na 100 000 Kč, ale návrh na výkon rozhodnutí dispozičně omezí jen na 50 000 Kč,

b) podle exekučního titulu postačí k uspokojení nároku oprávněného.

Obě dvě skutkové podstaty, tj. sub a) i b) neumožňují vést výkon rozhodnutí nad rámec judikované či jinak exekučně-právně materializované pohledávky oprávněného.

III. Způsob výkonu rozhodnutí

3. Výkon rozhodnutí je možno provádět jen způsobem stanoveným v zákoně, avšak ne kterýmkoliv z nich, ale jen takovým způsobem, který odpovídá principu přiměřenosti a vhodnosti exekuce. Jako vhodný a přiměřený způsob vedení exekuce je možno označit takový způsob, který při současném uspokojení oprávněného co možná nejméně zasahuje majetkovou sféru povinného. Je tak možno hovořit o priorizovaných způsobech výkonu rozhodnutí, a to ve vztahu k fyzické osobě, fyzické osobě zaměstnanci, podnikateli, právnické osobě apod.

4. Způsob výkonu rozhodnutí navrhuje oprávněný, což vyplývá z dispozičního principu. Výkon rozhodnutí je možno vést souběžně více způsoby, ale jen pokud to odpovídá principu vhodnosti a přiměřenosti vedení výkonu rozhodnutí jakož i principu maximálního rozsahu exekuce podle odst. 1. Konečné rozhodnutí o způsobu vedení exekuce náleží soudu výkonu rozhodnutí, který s použitím uvedených procesních principů a zásad stanoví konkrétní způsob vedení rozhodnutí.

IV. Opakující se dávky

5. Zvláštní konkretizace uvedených procesních principů a zásad civilního exekučního práva je stanovena v odst. 3. Typicky půjde například o výživné – preferovaným způsobem, jak implicitně vyplývá z první věty v odst. 3 – je výkon rozhodnutí srážkami ze mzdy. Pokud však tento způsob výkonu rozhodnutí nepostačuje k uspokojení oprávněného, je možné nařídit výkon rozhodnutí také jiným způsobem, popřípadě jinými způsoby, stanovenými zákonem pro tzv. peněžitá plnění, ale jenom v definovaném rozsahu, a to v závislosti na tom, jestli jde o dávky stanovené exekučním titulem na dobu určitou (v tom případě celkový rozsah výkonu rozhodnutí bude představovat součet těchto plnění), anebo na dobu neurčitou (v tom případě je stanovená fikce rozsahu výkonu rozhodnutí na pětinásobek ročního plnění).

Z další judikatury:

III. ÚS 416/97, III. ÚS 421/06 (nařízení výkonu rozhodnutí a vhodnost navrženého způsobu výkonu rozhodnutí).

§ 264 (Návrh na výkon rozhodnutí nevhodným způsobem)

(1) Navrhne-li oprávněný výkon rozhodnutí způsobem, který je zřejmě nevhodný, zejména vzhledem k nepoměru výše pohledávky oprávněného a ceny věci, z níž má být uspokojení této pohledávky dosaženo, může soud nařídit, a to po slyšení oprávněného, výkon rozhodnutí jiným vhodným způsobem.

(2) Soud zamítne návrh na výkon rozhodnutí, jestliže je již z návrhu zřejmé, že by výtěžek, kterého by se dosáhlo, nepostačil ani ke krytí nákladů výkonu rozhodnutí.

I. Vhodný způsob výkonu rozhodnutí

1. Ustanovení opět reflektuje princip ochrany povinného, především ve vztahu ke vhodnosti a přiměřenosti způsobu výkonu rozhodnutí. Pokud se však soudu výkonu rozhodnutí zdá navrhovaný způsob výkonu rozhodnutí jako zřejmě nevhodný, může po slyšení oprávněného nařídit výkon rozhodnutí jiným způsobem reflektujícím dostatečně princip vhodnosti výkonu rozhodnutí (KS v Praze 7 Co 159/67).

2. Při posuzování vhodnosti způsobu výkonu rozhodnutí vychází soud především ze srovnání výše exekučním titulem přiznané pohledávky oprávněného a ceny majetku (pojem „věc“ užitý v odst. 1 ne zcela reflektuje všechny možné způsoby výkonu rozhodnutí), z něhož má být uspokojení judikované pohledávky oprávněného dosaženo (NS 20 Cdo 4950/2009). Značný nepoměr mezi výší pohledávky a cenou postihovaného majetku může vyústit do zjevně nehospodárné situace, kdy by výtěžek postihovaného majetku povinného několikanásobně převyšoval výši pohledávky oprávněného, a z titulu bezdůvodného obohacení by se musel zbytek výtěžku odevzdat povinnému (což vyplývá z důsledné aplikace principu maximálního rozsahu exekuce, srov. § 263 odst. 1).

3. Princip procesní ekonomie anebo také hospodárnosti řízení je zohledněn v odst. 2. Pokud by se soudu výkonu rozhodnutí zdálo, že výtěžek dosažený výkonem rozhodnutí bude tak nepatrný, že by nepostačoval ani ke krytí nákladů výkonu rozhodnutí, návrh oprávněného na výkon rozhodnutí usnesením zamítne. To však neznamená, že by oprávněný nemohl návrh na výkon rozhodnutí podat znovu, pokud se majetková situace povinného změní. Usnesení o zamítnutí návrhu na výkon rozhodnutí podle § 264 odst. 2 netvoří překážku pravoplatně rozhodnuté věci. Naopak princip rebus sic stantibus (výhrada změny poměrů) umožňuje vést výkon rozhodnutí z důvodu změny majetkové situace povinného opakovaně.

Z další judikatury:

NS 20 Cdo 1919/2001, NS 20 Cdo 2103/2002, NS 20 Cdo 334/2012 (vhodnost způsobu výkonu rozhodnutí), NS 20 Cdo 3591/2007 (výkon rozhodnutí), NS 20 Cdo 3976/2009 (nařízení výkonu rozhodnutí a zřejmá nevhodnost způsobu výkonu rozhodnutí), NS 20 Cdo 2427/2007 (výkon rozhodnutí prodejem nemovitosti), KS v Hradci Králové 7 Co 422/93 (návrh na výkon rozhodnutí a způsob zřejmě nevhodný), MS v Praze 12 Co 287/70 (oprávnění soudu změnit způsob výkonu rozhodnutí)

Provedení výkonu rozhodnutí

§ 265 (Činnost soudu pro provedení výkonu rozhodnutí)

(1) Po nařízení výkonu rozhodnutí se postará soud o jeho provedení.

(2) Výkon rozhodnutí na majetek povinného, na který se vztahuje rozhodnutí o zajištění vydané v trestním řízení, lze provést jen po předchozím souhlasu příslušného orgánu činného v trestním řízení.

(3) Jednotlivé úkony při provádění výkonu rozhodnutí může činit zaměstnanec soudu (vykonavatel), stanoví-li tak zákon nebo zvláštní právní předpisy, nebo pověří-li ho tím předseda senátu; při své činnosti se řídí pokyny předsedy senátu. Upustit od dalšího provádění výkonu rozhodnutí bez příkazu předsedy senátu může vykonavatel jen tehdy, když s tím souhlasí oprávněný anebo splní-li povinný dobrovolně, co mu ukládá rozhodnutí.

(4) Je-li třeba, aby vykonavatel v souvislosti s úkony provedení výkonu rozhodnutí podal žalobu nebo jiný návrh na zahájení řízení u soudu nebo jiného orgánu, učiní tak jménem státu.

Úkony při provádění výkonu rozhodnutí, úloha předsedy senátu a soudního vykonavatele

1. Po pravomocném nařízení výkonu rozhodnutí přikročí soud z úřední povinnosti (tj. bez výslovného návrhu oprávněného) k realizaci druhé fáze výkonu rozhodnutí, kterým je provedení výkonu rozhodnutí. Také tato fáze je ovládána procesními principy a zásadami civilního exekučního práva, především principem ochrany povinného.

2. Procesní úkony v této fázi výkonu rozhodnutí může vykonávat buď předseda senátu soudu výkonu rozhodnutí nebo na základě jeho pověření (popřípadě na základě zákonného zmocnění) i soudní vykonavatel. V případě, kdy procesní úkony soudu výkonu rozhodnutí provádí soudní vykonavatel, je povinnen přitom dbát pokynů předsedy senátu. Zvláště je stanovena povinnost soudního vykonavatele upustit od dalšího provádění výkonu rozhodnutí bez výslovného příkazu předsedy senátu – soudní vykonavatel tak může upustit od dalšího provádění výkonu rozhodnutí jen se souhlasem oprávněného (což plně odpovídá dispozičním principům civilního exekučního práva), anebo v případě, že povinný splní povinnost uloženou mu exekučním titulem. O dobrovolnosti plnění povinného v této fázi výkonu rozhodnutí lze jen těžko hovořit, protože povinný psychologicky jedná pod tíhou státního donucení, přívlastek dobrovolné plnění je proto zřejmě nevhodný a může způsobovat výkladové problémy především v otázce náhrady nákladů výkonu rozhodnutí. Pokud je k řádnému vedení výkonu rozhodnutí nezbytné iniciovat zvláštní soudní či jiná řízení, zpravidla incidenčního charakteru ve vztahu k probíhajícímu výkonu rozhodnutí, učiní tak vykonavatel jménem státu.

Z judikatury:

KS v Hradci Králové 18 Co 7/97 (provedení výkonu rozhodnutí a iniciativa soudu)

§ 266 (Odklad výkonu rozhodnutí)

(1) Na návrh může soud odložit provedení výkonu rozhodnutí, jestliže se povinný bez své viny ocitl přechodně v takovém postavení, že by neprodlený výkon rozhodnutí mohl mít pro něho nebo pro příslušníky jeho rodiny zvláště nepříznivé následky a oprávněný by nebyl odkladem výkonu rozhodnutí vážně poškozen.

(2) I bez návrhu povinného může soud odložit provedení výkonu rozhodnutí, lze-li očekávat, že výkon rozhodnutí bude zastaven (§ 268).

Podmínky povolení odkladu ze sociálních důvodů

1. Institut odkladu výkonu rozhodnutí představuje procesní koncentraci principu obrany povinného (srov. § 263 a výklad k němu). Odstavec 1 upravuje odklad výkonu rozhodnutí z tzv. sociálních důvodů. Přichází do úvahy pouze u povinných, kteří jsou fyzickými osobami. Podmínky povolení odkladu výkonu rozhodnutí musí být splněny kumulativně; jde o tyto podmínky:

a) Povinný se ocitne v takové sociální situaci, kdy by neprodlený výkon rozhodnutí mohl mít pro něho samotného nebo pro příslušníky jeho rodiny obzvlášť nepříznivé následky. Pojem příslušník rodiny je nepochybně širší než pojem blízká osoba.

b) Povinný na situaci pod písm. a) nemůže nést vinu, například pokud by se ve své těžké sociální situaci ocitl v důsledku své drogové závislosti, hraní hazardních her nebo jiných sociopatologických jevů, nepřicházel by odklad výkonu rozhodnutí do úvahy. Musí jít o objektivní a objektivizovatelnou situaci, jako je například ztráta zaměstnání, těžká choroba, ztráta blízké osoby, vznik vyživovací povinnosti apod.

c) Situace pod písmenem a) musí být jen přechodného charakteru, je tedy předpoklad, že v rozumné míře dohlednosti se situace povinného zlepší. Pokud by mělo jít o stav trvalý, přichází spíše v úvahu zastavení výkonu rozhodnutí.

d) Významným kritériem vyvažování rovnovážného postavení oprávněného a povinného plynoucím z principu rovnosti účastníků řízení o výkon rozhodnutí je požadavek, aby odkladem výkonu rozhodnutí nebyl oprávněný vážně poškozen. Definování hranice zájmů oprávněného a povinného, tedy zájmem povinného na odkladu rozhodnutí a zájmem oprávněného na pokračování ve výkonu rozhodnutí, je věcí soudu výkonu rozhodnutí rozhodujícího tento konkrétní incidenční spor o odklad výkonu rozhodnutí.

2. Odklad výkonu rozhodnutí je podle odst. 2 možný rozhodnutím soudu i bez návrhu povinného. Jde o případy, kdy je možné důvodně očekávat, že nastane jedna ze skutkových podstat zastavení výkonu rozhodnutí podle § 268 (srov. výklad k němu).

Z další judikatury:

NS 2 Cdon 336/96 (odklad výkonu rozhodnutí), KS v Ústí nad Labem 12 Co 367/85 (oprávnění podat návrh na odklad soudního výkonu rozhodnutí), KS v Ústí nad Labem 12 Co 664/2004 (podmínky odkladu výkonu rozhodnutí)

§ 267 (Zásada ochrany třetích osob)

Právo k majetku, které nepřipouští výkon rozhodnutí, lze uplatnit vůči oprávněnému návrhem na vyloučení majetku z výkonu rozhodnutí v řízení podle třetí části tohoto zákona.

Ochrana třetích osob při výkonu rozhodnutí

1. Jednou ze základních zásad civilního exekučního práva je i zásada ochrany třetích osob při výkonu rozhodnutí. Výkonem rozhodnutí je možné postihnout pouze věci, práva nebo jiné majetkové hodnoty náležející povinnému (v definovaných případech i manželovi povinného – srov. § 262a o. s. ř.).

2. Pokud by z různých důvodů došlo k postižení majetku třetí osoby (např. do soupisu movitých věcí byla v bytě povinného zahrnuta i věc, která nepatří do vlastnictví povinného), může se tato třetí osoba bránit uplatněním tzv. excindační (excisní) žaloby, která představuje iniciování tzv. zvláštního incidenčního sporu o vyloučení věci z exekuce (NS 20 Cdo 1977/2009, NS 20 Cdo 339/2012). Aktivně legitimovanou k jejímu uplatnění je třetí osoba, jíž bylo výkonem rozhodnutí zasaženo do jejich majetkových práv (NS 30 Cdo 3104/2013), a pasívní legitimace svědčí oprávněnému, v jehož prospěch byl příslušný majetek exekvován (NS 20 Cdo 516/2010).

O zvláštním excindačním sporu rozhoduje soud příslušný k řízení podle třetí části občanského soudního řádu, jde tedy o klasickou sporovou agendu.

3. Zákon výslovně neřeší procesní dopad podání excindační žaloby na průběh výkonu rozhodnutí, v úvahu přichází odklad výkonu rozhodnutí podle § 266 odst. 2 o. s. ř., tedy pokud je možné důvodně předpokládat, že výkon rozhodnutí bude v části postihující majetek třetí osoby zastaven, je možné odložit v této části i výkon rozhodnutí, tj. účinky arrestatoria a inhibitoria zůstávají sice zachovány, nedochází však k vykonávání procesních úkonů směřujících ke zpeněžení exekučně zabaveného majetku (NS 25 Cdo 2573/2007).

Z další judikatury:

NS 20 Cdo 3420/2012 (excindační žaloba), NS 20 Cdo 736/2012 (návrh na vyloučení majetku z exekuce), NS 21 Cdo 1950/99 (vyloučení věci z výkonu rozhodnutí), NS 22 Cdo 2530/2007, KS v Českých Budějovicích 6 Co 2674/94 (výkon rozhodnutí a žaloba vylučovací), KS v Hradci Králové 23 Co 35/2011 (žaloba na vyloučení věcí z exekuce), KS v Praze 28 Co 464/2010 (předpoklad pro podání žaloby na vyloučení věcí z exekuce), MS v Praze 14 Co 555/2013 (vylučovací žaloba)

§ 267a (Odporový spor)

(1) Návrhem podle třetí části je třeba uplatnit vůči věřiteli popření pravosti, výše, skupiny nebo pořadí některé z pohledávek přihlášených k rozvrhu výtěžku nebo jinak uspokojovaných při výkonu rozhodnutí tam, kde byl nařízen výkon rozhodnutí srážkami ze mzdy, přikázáním pohledávky nebo jiných práv anebo prodejem movitých věcí, správou nemovité věci, prodejem nemovitých věcí nebo postižením závodu. Nejde-li o věc patřící do pravomoci soudu (§ 7 odst. 1), rozhodne o pravosti nebo výši pohledávky příslušný správní nebo jiný orgán.

(2) Rozhodnutí o návrhu podle odstavce 1 je účinné proti všem oprávněným, proti jiným věřitelům povinného, kteří se účastní řízení o výkon rozhodnutí, a oproti povinnému.

Odporová žaloba

Ustanovení upravuje další ze zvláštních incidenčních sporů, nazývaný v teorii civilního procesu spor odporový. Jde o spor o popření pravosti, výšky, skupiny nebo pořadí pohledávky přihlášené k rozvrhu výtěžku nebo jinak uspokojovaných (NS 20 Cdo 688/2013). O tomto sporu platí mutatis mutandis vše co bylo uvedeno ve výkladu k § 267 odst. 1. Rozhodnutí o tomto konkrétním opozičním návrhu je účinné proti všem oprávněným, proti povinnému a proti všem věřitelům povinného, kteří se zůčastňují řízení o výkon rozhodnutí.

Z další judikatury:

NS 21 Cdo 927/2013 (odporová žaloba při prodeji nemovitosti)

§ 267b (Výjimka z principu maximálního rozsahu výkonu rozhodnutí)

(1) Výkonu rozhodnutí na majetek platební instituce, zahraniční platební instituce, poskytovatele platebních služeb malého rozsahu, zahraničního poskytovatele platebních služeb malého rozsahu, instituce elektronických peněz, zahraniční instituce elektronických peněz, vydavatele elektronických peněz malého rozsahu nebo zahraničního vydavatele elektronických peněz malého rozsahu nepodléhají peněžní prostředky, které uživatelé platebních služeb těmto osobám svěřili k provedení platební transakce, ani peněžní prostředky, proti jejichž přijetí byly vydány elektronické peníze, ani aktiva, jež tyto osoby za tyto peněžní prostředky nabyly79a).

(2) Výkonu rozhodnutí, jímž je postihován majetek ve svěřenském fondu, nepodléhá majetek svěřenského správce. To neplatí, jde-li o výkon rozhodnutí, jímž byla svěřenskému správci uložena pořádková pokuta v řízení o výkonu rozhodnutí podle věty první nebo o výkon rozhodnutí, jímž bylo svěřenskému správci v řízení podle věty první uloženo nahradit náklady řízení, které způsobil svým zaviněním nebo které vznikly náhodou, která se mu přihodila.

79a) § 19 a 52d zákona č. 284/2009 Sb., o platebním styku, ve znění zákona č. 139/2011 Sb.

Peněžní prostředky platební instituce nepodléhající výkonu rozhodnutí

Ustanovení upravuje zvláštní výjimku z principu maximálního rozsahu výkonu rozhodnutí (srov. § 263 o. s. ř.). V definovaných případech nepodléhají výkonu rozhodnutí některým ze způsobů určených pro peněžitá plnění peněžní prostředky, které svěřili uživatelé platebních služeb na uskutečnění platební transakce v odst. 1 definovaným osobám.

Výjimka v odst. 1 rovněž zužuje rozsah výkonu rozhodnutí na majetek svěřeneckého správce, kromě případu druhé věty odst. 2.

Zastavení výkonu rozhodnutí

§ 268 (Důvody, kdy bude výkon rozhodnutí zastaven)

(1) Výkon rozhodnutí bude zastaven, jestliže

a) byl nařízen, ačkoli se rozhodnutí dosud nestalo vykonatelným;

b) rozhodnutí, které je podkladem výkonu, bylo po nařízení výkonu zrušeno nebo se stalo neúčinným;

c) zastavení výkonu rozhodnutí navrhl ten, kdo navrhl jeho nařízení,

d) výkon rozhodnutí postihuje věci, které jsou z něho podle § 321 a 322 vyloučeny nebo majetek, ze kterého nelze vymáhanou pohledávku uspokojit;

e) průběh výkonu rozhodnutí ukazuje, že výtěžek, kterého jím bude dosaženo, nepostačí ani ke krytí jeho nákladů;

f) bylo pravomocně rozhodnuto, že výkon rozhodnutí postihuje majetek, k němuž má někdo právo nepřipouštějící výkon rozhodnutí (§ 267);

g) po vydání rozhodnutí zaniklo právo jím přiznané, ledaže byl tento výkon rozhodnutí již proveden; bylo-li právo přiznáno rozsudkem pro zmeškání, bude výkon rozhodnutí zastaven i tehdy, jestliže právo zaniklo před vydáním tohoto rozsudku;

h) výkon rozhodnutí je nepřípustný, protože je tu jiný důvod, pro který rozhodnutí nelze vykonat.

(2) Výkon rozhodnutí bude zastaven též tehdy, jestliže povinný provedl z vymáhané peněžité pohledávky oprávněného srážku stanovenou zvláštními předpisy35a) a odvedl tuto srážku příslušnému orgánu, a to v rozsahu, v jakém byl povinen tuto srážku provést.

(3) Výkon rozhodnutí prodejem zástavy bude zastaven také tehdy, jestliže zaniklo zástavní právo.

(4) Týká-li se nařízeného výkonu rozhodnutí některý z důvodů zastavení jen zčásti nebo byl-li výkon rozhodnutí nařízen v rozsahu širším, než jaký stačí k uspokojení oprávněného, bude výkon rozhodnutí zastaven částečně.

35a) § 83 zákona ČNR č. 337/1992 Sb., o správě daní a poplatků, ve znění pozdějších předpisů.

§ 8 a násl. zákona ČNR č. 589/1992 Sb., o pojistném na sociální zabezpečení a příspěvku na státní politiku zaměstnanosti, ve znění pozdějších předpisů.

§ 5 a násl. zákona ČNR č. 592/1992 Sb., o pojistném na všeobecné zdravotní pojištění, ve znění pozdějších předpisů.

§ 269 (Rozhodnutí soudu o zastavení návrhu)

(1) Nařízený výkon rozhodnutí zastaví soud na návrh nebo i bez návrhu.

(2) V případech uvedených v § 268 odst. 1 písm. g) a h) se rozhoduje zpravidla po předchozím jednání.

(3) Jako důvod zastavení výkonu rozhodnutí nelze uplatňovat, že se změnily okolnosti rozhodné pro výši a trvání dávek nebo splátek (§ 163).

I. Obecně o zastavení výkonu rozhodnutí

1. Zastavení výkonu rozhodnutí představuje nejčastější incidenční spor mezi oprávněným a povinným [srov. § 268 odst. 1 písm. g) a h)] anebo procesní reflexi absence podmínek potřebných k nařízení a vedení výkonu rozhodnutí [např. § 268 odst. 1 písm. a)] anebo procesní reflexi výsledku jiného probíhajícího incidenčního sporu [§ 268 odst. 1 písm. d)].

2. Zastavení výkonu rozhodnutí podléhá principu oficiality, proto může soud výkon rozhodnutí zastavit i bez návrhu. V některých případech a situacích se však návrh na zastavení výkonu rozhodnutí přímo vyžaduje [např. § 268 odst. 1 písm. c)]. Proto zákonodárce stanoví možnost zastavit výkon rozhodnutí na návrh, jakož i bez návrhu (§ 269 odst. 1).

3. Charakter zvláštního incidenčního sporu o zastavení výkonu rozhodnutí zdůrazňuje normativní úprava § 269 odst. 2, podle které se v případech především obecné nepřípustnosti exekuce [§ 268 odst. 1 písm. h)] a zániku práva přiznaného exekučním titulem má nařídit jednání. Fakultativnost nařízení jednání (srov. výraz „zpravidla“) v § 268 odst. 2 relativizuje charakter kontradiktorního incidenčního sporu o zastavení výkonu rozhodnutí. Jednání je potřebné nařídit především v případech rozdílných skutkových tvrzení stran oprávněného a povinného, které nemůže soud výkonu rozhodnutí, rozhodující o zastavení, rozhodnout „od stolu“. Pokud je tedy třeba provádět dokazování o skutkových okolnostech sporu o zastavení výkonu rozhodnutí, má být jednání pravidlem, a nikoliv výjimkou.

Není vyloučeno nařízení jednání ani v jiných případech zastavení výkonu rozhodnutí, pokud je splněn předpoklad spornosti ohledně skutkových tvrzení oprávněného a povinného.

4. Výhrada změněných poměrů (§ 269 odst. 3 – tzv. klauzule rebus sic stantibus) nemůže být posuzována jako zvláštní důvod zastavení výkonu rozhodnutí, ale jenom jako právní důvod ke změně původního exekučního titulu podle všeobecných ustanovení třetí části občanského soudního řádu (srov. § 163). Naopak, za zvláštní důvod zastavení výkonu rozhodnutí se považuje zánik zástavního práva (v tomto případě se zastaví výkon rozhodnutí prodejem zástavy – srov. § 268 odst. 3) anebo odvedení srážky příslušnému orgánu sociálního zabezpečení či správy daní podle § 268 odst. 2.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Občanský soudní řád II. Exekuční řád. Praktický komentář.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.