Petr Mazanec

(*1945)

je středoškolský učitel, regionální historik a básník. Narodil se sice v severních Čechách (Ústí nad Labem; část dětství prožil v Děčíně), ale rodným krajem mu byl a je kraj jeho rodičů, to je Vysočina.

Mládí prožil v Kamenici nad Lipou a v blízkém Rytově. Žije v obci Veselá u Počátek. Je autorem těchto rukopisných sbírek: Dostatečné znalosti (texty, 1968–1970), Dostatečné známosti (texty, 1973–1974). Od roku 1990 je pravidelným účastníkem sborníků skupinky absolventů FF UK z 60. let, které vydávají účastníci vlastním nákladem pod názvem Listopad (v roce 2008 již 19 ročníků).

Vydal v nepatrném nákladu šest sešitů svých textů: Verše (1998), Verše 2 (2002), Verše a texty 3 (2005), Krátké texty 4 (2006), Verše a texty 5 (2008), Verše a texty 6 (2010). V nakladatelství Dauphin vyšel autorský výbor Jarní chodec (2009).

Petr Mazanec

ZACHTĚLO SE MI

(Srdce má přece každý)

© Petr Mazanec, 2011

Photo © Jan Horáček, František Bína, 2011

© Dauphin, 2011

ISBN 978-80-7272-254-9 ISBN 978-80-7272-335-5 e-pub ISBN 978-80-7272-336-2 pdf

Obsah

I. KRÁTKÉ TEXTY 60-99

II. ŘEKLI … 1-36

III. VZPOMÍNKA 21-24

IV. OBSAHY

V. PAMÁTCE 1-3

VI. Z KOSTELA 6-8

VII. JAKO DNES

VIII. (STÁLE JEŠTĚ)

IX. (JE NĚCO JINÉHO)

I. KRÁTKÉ TEXTY 60-99

(Anebo raději už nepsat)

60

„Polibek. Nebo zamlaskat

je slyšet už ty  z jílů?"

Zbyněk Hejda

Po obloze odpoledne

velice pomalu plula oblaka

Anebo v protisměru

už tak rychle začala se točit Zem?

61

(před Velikonocemi)

Mladému knězi v šeru zpovědnice

zdálo se že za mřížkou má mladíka:

Tak to vysyp!

Tak jsem to vysypal

62

K čemu všemu už byl chudák měsíc

básníky přirovnán

(včera v noci ze zápraží: vychýlená miska)

Už by se to mělo zakázat!

63

Pětiletý s šestiletou

u babičky v létě na zahradě

zjišťovali

jak tomu druhému srdíčko tluče

Pak celá desetiletí

na svoje srdce

úplně zapomněl jsem

(až do 13. února 2009)

64

Vesnická matka v modlitbách vzpomíná

na svého ještě ne

dvacetiletého syna

Je vlastně stále s ním

byť ani neví kde je

a kam se tento týden posunula

pěkně pérující

haličská fronta

65

Když ohlížím se zpátky

tak myslím si teď

že v padesáti ze smrti

ještě jsem neměl rozum

66

Jen matné vzpomínky

na blízké i nejbližší v těch letech své mladosti

když tenkrát hlavně se sebou

měl jsem co dělat

67

Těžká chvíle

Potom si ale vzpomněl že:

Ještě nikdy neslýcháno

Že kdo od ní opuštěn (K 804)

K Ní - té teprve zasnoubené

anebo k Ní - té v Káně Galilejské?

68

Třeba si přál pan N.

aby už návštěvy odešly

aby se mohl otočit ke zdi a

se svou blížící se smrtí

být o samotě

69

Anebo raději už nepsat

(anebo aspoň nic neposílat)

aby těm co se zdravím jsou

cugrunt

(kdyby to náhodou četli)

se ještě nepřitížilo

70

Kdyby dnes žil a vládl osvícený císař

patentem by v tom udělal pořádek:

silnější žehem

hubení v rakvi do země

71

S ránem si řekl:

Kdo dnes na celý den mi vytane?

Kdo dnes

(z těch kteří již zemřeli)

je na řadě?

P.S.

A očima koho tedy

uvidět dnešní den?

72

Loupala po něm očima

a potom udělala na něj ten svůj kukuč

(protože měla něco za lubem)

73

Asi to nebude tak jednoduché

bude tam ještě nějaká podmínka

o které se nemluví

a která je napsána v rohu drobným

(a rozmazaným) písmem

Snadno ji zatím všichni přehlédli

74

Vždyť i cesty jdou

jen kudy mohou

mimo skály

mimo bažiny a mokřiny

hledají pevnou půdu

75

Jak daleko od sebe jsou

Vašek V. s panem lékárníkem?

Navzájem tady nahoře

někdy si lezli na nervy

Dost daleko -

skoro přes celý hřbitov

a ještě navíc k tomu

Václav v rakvi

a pan magistr v urně

76

Díval se ze silnice

na to malé údolí

s metr širokým potokem

na ty cesty na té druhé straně

vzhůru k lesu

dychtivě

Dostat to do sebe! Udržet!

a jednou jim to tu nechat

a zároveň s sebou odnést

77

Na hřbitově v horkém letním podvečeru

několik smrtelníků

(K dispozici čtyři obecní konve

u dvou kohoutů vodovodu

od sebe vzdálených)

V hrobech pár set nebožtíků

78

Přes den si krev ředit

anopyrinem

zatímco noc sama jakoby ředěna

svitem měsíce a hvězd

79

(Co sdělit na ušním, nosním, krčním - ORL,

budou-li se zase po roce ptát)

Po pískání

nebo jako když doznívá kovadlina

po šumění (moře? Lesů?)

začaly mi v uších

jak trochu z dálky

vyzvánět zvony

80

Jiné je mít okno do zahrady

a jiné do dvorku

Za jedním z nich mladý básník

zápasí

Dálky mu blízké jsou

81

Bylo vidět cestu do polí

přes zídku hřbitova za kostelem

že říkal si:

Tak po ní jít!

Ale pak ho ještě více zaujal

dřevěný můstek přes potok

82

A už zase všechno viselo

jen na vlásku

83

Projít se večer těch tři sta metrů

za ves na hřbitov

Abych

Přišel

na jiné

na lepší (J. C.)

myšlenky

84

A tlustí záviděli štíhlým (až skoro hubeným)

a nikdy ne naopak

85

S kým čím už začal mluvit

a s kým čím ani teď ještě ne

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Zachtělo se mi.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.