TRITON

Praha / Kroměříž

AKUPRESURA

a přírodní prostředky v první pomoci některých náhlých stavů a onemocnění

KATALOGIZACE V KNIZE - NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Marek, Jiří

Akupresura a přírodní prostředky v první pomoci některých náhlých stavů a onemocnění / Jiří Marek a kol.. -- Vydání první. -- V Praze : Stanislav Juhaňák - Triton, 2016

ISBN 978-80-7387-958-7

615.814 * 615.8

- akupresura

- alternativní terapie

- kolektivní monografie

615.8 - Fyzioterapie. Psychoterapie. Alternativní lékařství [14]

Jiří Marek a kol.

AKUPRESURA

a přírodní prostředky v první pomoci některých náhlých stavů a onemocnění

Tato kniha ani žádná její část nesmí být kopírována, rozmnožována ani jinak šířena bez písemného souhlasu vydavatele.

Autoři:

MUDr. Jiří Marek

Monada, spol. s r. o.

doc. PaedDr. Bronislav Kračmar, CSc.

Univerzita Karlova v Praze

PaedDr. Kateřina Marková

Monada, spol. s r. o.

MUDr. Jana Kombercová

Ordinace praktického lékaře pro dospělé v Praze

Copyright © Jiří Marek a kol.

Illustrations © Bronislav Kračmar, 2016

© Stanislav Juhaňák - TRITON, 2016

Cover © Renata Brtnická, 2016

Vydal Stanislav Juhaňák - TRITON,

Vykáňská 5, 100 00 Praha 10,

www.tridistri.cz

ISBN 978-80-7387-958-7

Obsah

Úvodní slovo

Kapitola 1: Akupresura

AKUPUNKTURA DNES VE SVĚTĚ A U NÁS

Z HISTORIE AKUPUNKTURY

KLASICKÉ ZÁKLADY AKUPUNKTURY

FILOZOFIE JIN-JANG

UČENÍ O PĚTI PRVCÍCH

ORGÁNOVÉ HODINY

AKUPUNKTURA - KLASICKÁ ČÍNSKÁ LÉČEBNÁ METODA

SOUDOBÝ VĚDECKÝ VÝKLAD

REFLEXNÍ ZÁKLAD

TEORIE A HYPOTÉZY

SYSTÉMOVÝ VÝKLAD ÚČINKU AKUPUNKTURY

BODY A DRÁHY

VÝZNAM KŮŽE V SYSTÉMU AKUPUNKTURY

AKUPUNKTURNÍ BOD

MORFOLOGIE

FUNKČNÍ VLASTNOSTI

LOKALIZACE AKUPUNKTURNÍCH BODŮ

ZPŮSOB PODRÁŽDĚNÍ AB

JEHLY

OHEŇ

TLAK

MASÁŽ

ELEKTRICKÉ PODRÁŽDĚNÍ

LASER

ULTRAZVUK A MAGNET

FARMAKOPUNKTURA

AKUPUNKTURNÍ DRÁHA

DĚLENÍ DRAH A JEJICH PRŮBĚH

BODY A DRÁHY V SOUČASNÉM POJETÍ

DRÁHY A BODY V SYSTÉMU AKUPUNKTURY

DRÁHA PLIC

DRÁHA TLUSTÉHO STŘEVA - TRAČNÍK

DRÁHA ŽALUDKU

DRÁHA SLEZINY

DRÁHA SRDCE

DRÁHA TENKÉHO STŘEVA

DRÁHA MOČOVÉHO MĚCHÝŘE

DRÁHA LEDVIN

DRÁHA (obalu srdce) OSRDEČNÍKU / OBĚHU

DRÁHA TŘÍ OHŘÍVAČŮ (tří ohňů, tří částí těla)

DRÁHA ŽLUČNÍKU

DRÁHA JATER

DRÁHA PŘEDNÍ STŘEDNÍ

DRÁHA ZADNÍ STŘEDNÍ

BODY SE ZVLÁŠTNÍM VÝZNAMEM

BODY S CELKOVÝM ÚČINKEM

BODY SPECIÁLNÍ

POPLAŠNÉ A SOUHLASNÉ BODY (body Mo a Shu)

BODY PRVNÍ POMOCI

BODY LUO

VOLBA SESTAVY BODŮ

VYHLEDÁVÁNÍ ÚČINNÉHO BODU

TECHNIKA AKUPRESURY

AKUPRESURA

ČÍNSKÁ MASÁŽ

INDIKACE A KONTRAINDIKACE

MIKROSYSTÉMY V AKUPRESUŘE

MIKROSYSTÉM UŠNÍHO BOLTCE

LOKALIZACE NA UŠNÍM BOLTCI

LOKALIZACE AURIKULÁRNÍCH BODŮ

MIKROSYSTÉM PLOSKY NOHY

MIKROSYSTÉM RUKY (podle Jayasuriyi)

MIKROSYSTÉM TEMENE HLAVY

MIKROSYSTÉM OBLIČEJE

OSTATNÍ MIKROSYSTÉMY

ČÁST SPECIÁLNÍ

CELKOVÉ UKLIDNĚNÍ (sedativní)

CELKOVÉ POVZBUZENÍ (při únavě)

DEPRESE, STRACH

NESPAVOST, NAPĚTÍ, HYSTERIE

ZAŽÍVACÍ OBTÍŽE

KINETOZA (mořská nemoc, autobusová nemoc)

KAŠEL (dušnost, astmatický záchvat)

RÝMA a SENNÁ RÝMA

SPÁLENINY (kožní svědění, ekzémy)

MENSTRUAČNÍ OBTÍŽE (dysmenorea)

SEX (neplodnost, impotence)

KRVÁCENÍ Z NOSU

KOLIKA (jen rozpoznaná)

BOLESTI HLAVY

BOLESTI ZUBŮ

KŘEČE LÝTEK (vyčerpání)

BOLESTI KRČNÍ PÁTEŘE (CB syndrom)

BOLESTI BEDERNÍ PÁTEŘE (LS syndrom, ischias)

BOLESTI RAMENE, LOKTE

BODY KYČLE, KOLENA, KOTNÍKU

BOLESTI REVMATICKÉ A Z POČASÍ

UKÁZKA MOŽNOSTI KOMBINACÍ TĚLOVÝCH BODŮ S UŠNÍM BOLTCEM

LITERATURA:

Kapitola 2: Fyzikální terapie

TEPLO (energie tepelná)

VODA

SVĚTLO

Kapitola 3: Možnosti fytoterapie v rámci předlékařské první pomoci

ÚVOD

FORMY POUŽITÍ LÉČIVÝCH ROSTLIN

OBECNĚ K FYTOTERAPII V RÁMCI PRVNÍ POMOCI

MOŽNOSTI FYTOTERAPIE PODLE JEDNOTLIVÝCH PŘÍZNAKŮ

BODNUTÍ HMYZEM, KOUSNUTÍ HMYZEM

BOLESTI HLAVY A MIGRÉNA

BOLESTI KLOUBŮ

BOLESTI OČÍ, ZÁNĚTY SPOJIVEK, ČERVENÉ OKO

BOLESTI V KRKU, BOLESTI UŠÍ

BOLESTI V ZÁDECH A ÚSTŘEL PÁTEŘE

BOLESTI ZUBŮ A ZÁNĚT DÁSNÍ

BOLESTIVÁ MENSTRUACE

BEZVĚDOMÍ

EBRIETA A RYCHLÉ VYSTŘÍZLIVĚNÍ

HEMEROIDY A FISURY OKOLO KONEČNÍKU

HOREČKA, CHŘIPKA A KATAR HORNÍCH CEST DÝCHACÍCH

KAŠEL

KOLIKY ŽLUČNÍKOVÉ A LEDVINOVÉ

KOUSNUTÍ HADEM

OMRZLINY A POPÁLENINY

PARAZITI VE STŘEVECH

RÁNY, ODŘENINY, OPRUZENINY

RÝMA A KRVÁCENÍ Z NOSU

STŘEVNÍ KOLIKY, PRŮJEM

VYČERPÁNÍ PŘEPRACOVÁNÍM

ZÁNĚTY ŠLACH A ŽIL

Kapitola 4: Dietoterapie

STRAVA

SEZÓNNÍ STRAVA

KVALITY PRVKŮ V POTRAVINÁCH

DOSLOV

Úvodní slovo

Tato knížka vznikla již dávno, asi rok před velkou změnou v našem životě, před listopadem 1989. Vznikla jako vysokoškolská skripta pro fakultu tělesné výchovy a sportu pro externí výuku akupresury. V té době byla tato fakulta Univerzity Karlovy jednou z mála, kde bylo vedení fakulty ochotno vůbec výuku takových oborů, jako je akupresura nebo akupunktura, připustit.

V současné době se však situace ve všech odvětvích lidské činnosti a tedy i medicíně a jejích oborech rychle mění. Nejenže je přípustné vyučovat akupunkturu a akupresuru, ale rozkvétají i jiné vědy a nauky, které byly dříve administrativně potlačovány. Takže se nyní jeví nutnost předložit studentovi nebo i prostému občanovi takovou publikaci, která obsahuje komplexní pohled na možnosti poskytování pomoci pro nás dosud netradičními metodami.

Ke klasickému učení o první pomoci při život ohrožujících stavech a zraněních, tj. dýchání z úst do úst, masáž srdce a další protišoková a protibolestivá opatření včetně odsunu nemocného (zraněného) k lékaři, patří ještě první pomoc, kterou v naší knížce popisujeme a vysvětlujeme.

Je to první pomoc, svépomoc a vzájemná pomoc metodami přírodního léčení.

Zájem veřejnosti, ekonomická nenáročnost, snadná dostupnost těchto metod a pozitivní odezva nemocného či zraněného organismu na správně provedené metody přírodních způsobů léčení včetně akupresury jsou hlavní příčinou, proč dnes nabízíme veřejnosti tuto knížku. Nabízíme ji všem, kteří o tyto metody mají zájem. Zejména však studentům všech pedagogických oborů, studentům tělesné výchovy, stejně tak i studentům medicíny, kteří v ní mohou najít mnohé odpovědi na otázky, které jim zatím studium na vysoké škole neposkytne. Tato knížka může být i součástí výchovy rodinných škol a škol životního stylu, škol masérských či škol se zdravotnickou, sociální a kulturní náplní.

Tato knížka přinese do jisté míry ucelené pohledy na možnosti ošetření nemocného a zraněného v nejrůznějších situacích, kdy není po ruce ani lékař, ani dobře vybavená lékárnička. V přírodě, na táborech, na výletech, v domácnostech lidí starších a odloučených, na cestách v dopravních prostředcích, u vody i v kuchyni. Prostě všude, kde máme po ruce pouze svoje vlastní ruce s deseti prsty, přírodu a své vědění, svůj um. První pomoc musí být vždycky kvalitní, včasná a úplná. Proto nenabádáme touto knížkou v žádném případě k tomu, aby byla opomenuta základní pravidla pro poskytování první pomoci. Naopak touto knížkou nabádáme k tomu, aby tato pravidla byla ještě v mezích možnosti doplněna tím, co vždycky můžeme použít, za všech okolností, pokud k tomu máme čas a prostor. Na všechna onemocnění, všechny drobné úrazy a stavy tělesného či duševního neladu se potřebují klasické formy první pomoci, jako je dýchání z úst do úst. Drobná popálenina o kuchyňskou troubu, odřené koleno, podvrtnutý kotník, prochlazení a rýmy, nespavost a únava jsou všechno stavy, kdy došlo k poruše zdraví, ale není ještě zapotřebí ani protišokových opatření, ani volat rychlou pomoc s lékařem a nosítky. Správně přiložený obklad, akupresura správně zvolených bodů, masáž a zábal, čerstvý čaj z léčivých bylin a procvičení bolavých končetin a těla může přinést rychlejší úlevu i úzdravu než vyčkávání příjezdu lékaře, kterého často přivedeme do rozpaků, když cítí, že je zdržován drobnostmi od zachraňování životů při infarktech a stavech ohrožení života.

Naším úkolem je, aby co nejvíce lidí bylo vzdělaných a znalých široké škály, kterou poskytuje naše příroda ku pomoci při léčení nejrůznějších neduhů a poruch. Když bude hodně občanů znát základy české a středoevropské tradiční medicíny doplněné o některé poznatky tradičních lékařství jiných zeměpisných regionů, pak ubude těch, kteří budou nadále navštěvovat šarlatány a kouzelníky, kteří slibují, ale nedávají. Vědění je nejmocnější zbraň v rukou lidí. V tomto případě zbraň proti poruše zdraví i proti vědění, které zavádí k pověře a podvodu. Tato naše knížka ať tedy slouží jako dobrá pomůcka vám všem, kteří o vědění máte zájem.

V této knížce najdete v komplexu přírodních léčebných metod, které můžete použít k první pomoci, tyto základní kapitoly:

1. Akupresura

2. Léčení fyzikálními prostředky

3. Léčení bylinami (fytoterapie)

4. Léčení dietou

Kapitola 1: Akupresura

AKUPUNKTURA DNES VE SVĚTĚ A U NÁS

Po druhé světové válce, v 50. letech 20. století, se do Evropy začala znovu dostávat akupunktura, jedna z metod takzvané orientální medicíny. Akupunktura byla známa v Evropě již ve dvacátých a třicátých letech. Byla provozována zejména ve Francii, Německu, ale také u nás na Hennerově neurologické klinice v Praze a v revmatologické praxi. Pro nedostatečnou znalost nebyla prováděna dobře a její výsledky nevedly k výraznějším úspěchům. Také v ostatních zemích Evropy z těchto důvodů nezdomácněla a nestala se tedy metodikou známou širší laické ani lékařské veřejnosti. Přesto však se začala v této době, kdy se otevíraly dveře Dálného východu, pomalu šířit světem v zemích s menšinami čínských, japonských a indo-čínských obyvatel.

Do naší země se akupunktura podruhé dostala po skončení korejské války. Přinesli ji lékaři, kteří se války zúčastnili zejména v mírovém sboru OSN, a dále lékaři, kteří již v této době působili profesionálně v zemích Dálného východu. Je třeba v tomto případě jmenovat Dr. Umlaufa, mladého vojenského lékaře, který po návratu z Koreje probojoval svou prací, pílí a houževnatostí místo akupunktuře ve Vojenské nemocnici v Ružomberku, odkud se pak akupunktura šířila i na jiná pracoviště, zprvu v zařízeních armády a pak i na ostatní. Nezávisle na tomto zdroji informací a poznatků se akupunktura šířila i z pera a pracoviště lékaře chirurga a spisovatele Dr. Václava Kajdoše v Praze na Žižkově. Na 2. konferenci o akupunktuře v Ružomberku se sešlo v roce 1965 již asi padesát účastníků, z nichž alespoň třicet mělo v ruce jehlu a základní znalosti z tohoto oboru.

Od roku 1965 do roku 1992 prodělala akupunktura bouřlivý vývoj. Z metody tehdy neznámé, zpola zatracované a povětšinou zakazované, se vyvinula metoda, která byla oficiálně, tj. Ministerstvy zdravotnictví České a Slovenské republiky, vzata nejen na vědomí, ale zařazena jako léčebná metoda. Do roku 1987 proběhlo 13 celostátních konferencí a tři československé kongresy s mezinárodní účastí. Akupunktura je vyučována. Byly zřízeny základní kurzy akupunktury pro lékaře s první atestací při Institutu pro další vzdělávání lékařů a farmaceutů v Praze (ILF), kurzy nástavbové, pro pokročilé. Byla zřízena školicí místa v ILFu v Praze a Bratislavě a na oddělení akupunktury nemocnice KUNZ v Brně-Bohunicích, na prvním to oddělení akupunktury v Československu, které vedl prim. Dr. Richard Umlauf, CSc. Na Slovensku byla zřízena školicí centra pod vedením prim. Dr. J. Šmiraly v Bratislavě, prim. Dr. M. Mocika v Nitře a prim. Dr. Banghy v Podunajských Biskupicích. V rámci ČSD je výuka akupunktury vedena prim. Dr. Růžičkou, CSc. a Dr. Soukupem. Základní kurzy akupunktury se pak rozrostly a zájem o ně byl již veliký, proto byly ILFem předány do jednotlivých krajů ČSR, kde byly tyto kurzy podle jednotlivých osnov ILFu pořádány krajskými odděleními pro další vzdělávání lékařů. Tato školení byla svěřena týmům školitelů, vybraných ze zkušených akupunkturistů. Řada z nich absolvovala i školení v zahraničí. Ve Vietnamské lidové republice, SSSR, ale i v Číně. Školením v SSSR prošli zejména ti odborníci, kteří pracují metodou elektropunktury, to je pomocí dráždění elektrickým proudem. Vyšly i první české učebnice akupunktury. Nejdříve byla přeložena monografie E. D. Tykočinské Základy akupunktury s výkladem českých překladatelů, vzápětí nato v roce 1985 Růžičkova Akupunktura v teorii a praxi a skripta ILF Václava Kajdoše Základy tradiční akupunktury. První knížkou o akupunktuře byla Akupunktura autorů Vymazala a Tuháčka ze šedesátých let, která však byla rychle beznadějně rozebrána a k reedici již z důvodů tehdejšího nepochopení akupunktury nedošlo. V roce 1974 vyšla Kajdošova vědeckopopulární publikace o akupunktuře pod názvem Kovem a ohněm v edici Kontakt a v roce 1987 v edici Pyramida. Kromě uvedených publikací vyšla celá řada překladů, knížek a brožurek místního významu vydávaná některými tělovýchovnými jednotami (zejména jógy) o akupunktuře, dále i pod hlavičkou OÚNZ Česká Lípa, Olomouc a podobně.

V roce 1983 se stala československá akupunktura součástí mezinárodní organizace ICMART (The International Council of Medical Acupuncture and Related Techniques).

Tato organizace je v současné době jedinou evropskou organizací, která sdružuje národní organizace vědecké akupunktury lékařů.

V květnu 1988 byl uspořádán v Praze 3. světový kongres akupunktury. Kromě organizace ICMART jsou ještě jiné světové velké organizace, sdružující národní organizace akupunktury, které netrvají na medicínském základě poznání této léčebné metody. To vyplývá z jejich situace všeobecné úrovně civilizace a vědy, z potřeb léčebně preventivní péče o nejširší vrstvy obyvatelstva, z množství vyškolených lékařů, ze způsobu pojetí medicíny a podobně. Tyto organizace sdružují i organizace takzvaných bosých akupunkturistů, bez širšího vzdělání, vyučených ve speciálních kurzech či školách, jak jsme to mohli vidět například ve Vietnamu.

V současné době je ustavena v rámci Československé společnosti Jana Ev. Purkyně v České republice Česká lékařská akupunkturistická společnost a ve Slovenské republice Slovenská společnost akupunktury a alternativní medicíny. Jedná se spolu s vědeckou radou Ministerstva zdravotnictví České republiky o uznání akupunktury jako samostatného lékařského oboru. Řada akupunkturistů jak v Čechách, tak na Moravě, Slezsku i na Slovensku se připravuje na vlastní soukromou praxi v oboru akupunktury, která byla zařazena jako základní lékařské ošetření, placené Všeobecnou zdravotní pojišťovnou. V roce 1992 proběhla již 14. celostátní konference o akupunktuře, která byla základem k dalšímu rozvoji v obou republikách. Spolu s akupunkturou se rozvíjí a dostává do povědomí lidí i akupresura, odvozená metoda z akupunktury, která z teorie akupunktury vychází a je od ní neoddělitelná. Při České lékařské akupunkturistické společnosti se vytvořila sekce akupresury slabozrakých a nevidomých masérů. Kromě akupresury je dnes vyučována i takzvaná čínská tlaková masáž, což je jakási odnož či primitivní forma akupresury, která je použitelná v praxi rekondičních a sportovních masérů. Akupresura jako součást zdravotnických nauk je vyučována pro potřeby středně zdravotnických pracovníků, sester, rehabilitačních pracovnic, ale i lékařů, kteří o ni mají zájem a nechtějí se zabývat akupunkturou jako oborem. Výuka probíhá ve fakultních nemocnicích, ve státních výukových zařízeních a v soukromých školách a kurzech.

Z HISTORIE AKUPUNKTURY

Akupunktura je dnes pokládána za součást tradiční orientální lidové medicíny. Tak jako není známo, kdy přesně akupunktura vznikla, také není známo, zda bylo poprvé použito k léčení vpichu jehly, zahřátí ohněm (ignipunktura), nebo zatlačení prstem (akupresura). Dnes spolu s akupunkturou a jí příbuznými technikami je součástí orientální tradiční lidové medicíny ještě léčení pomocí diety, dodržování správné a speciální životosprávy, léčebné gymnastiky (pohybové terapie), fytoterapie (léčení pomocí různě upravených bylin), systému soustředění a relaxace a dechové gymnastiky až po využití živočišných tkání a výtažků z nich nebo různých přírodních minerálů. Toto vše je v nynějším Orientě zkoumáno ve specializovaných výzkumných ústavech, s cílem využít lidových metodik léčením co nejvíce ve prospěch širokých vrstev obyvatelstva. Tyto tendence jsou nejvíce uplatňovány v Čínské lidové republice, ve Vietnamu, v Korejské republice, v Laosu a Kambodži. A v neposlední řadě i v Mongolsku.

Na počátku nejspíš byla metoda léčení pomocí jehel a ohně. Také o době vzniku akupunktury nejsou přesné informace. Podle některých autorů počátky sahají až do sedmého tisíciletí před naším letopočtem, odkud se zachovaly zbytky přiostřených rybích kůstek a slonovinových špiček. Další zprávy jsou z druhého tisíciletí př. n. l. Ze třetího století před naším letopočtem je již známé dílo autora Cuan-Fu-mi, kde jsou vyobrazeny body na povrchu těla a vytvořen jakýsi anatomický atlas těchto bodů. Největší rozkvět akupunktury dávného věku se datuje do 6. století n. l., kdy vznikají první učebnice akupunktury, jsou popisována onemocnění a syndromy léčitelné akupunkturou, a tak se stává současně s chirurgií, farmakologií a jinými obory součástí čínské medicíny. I v Číně a ostatních zemích Dálného východu prošla akupunktura vývojem. Byla často potlačována, stále však byla léčebnou metodou pro nejširší vrstvy obyvatel, často jedinou dostupnou nejchudším. Dnes jsou zřizovány nové a moderní výzkumné ústavy, v Číně i ostatních zemích Dálného východu, a akupunktura spolu s ostatními metodami tradiční medicíny prožívá novou renesanci. Šíří se do celého světa a je postupně zařazována do systému zdravotnictví a preventivně léčebné péče. Jedno z nejvýznačnějších center akupunktury například vzniklo pod vedením prof. Ant. Jayasuriy ve Srí Lance, další centra jsou ve Spojených arabských emirátech, zemích Jižní a Střední Ameriky, v Kanadě a Spojených státech. Ze zemí Evropy je akupunktura nejvíce rozšířená a dostává se jí největší podpory v Rusku a ve státech bývalého Sovětského svazu, ve Spolkové republice Německo, ve Francii i Holandsku, v České republice, Slovensku, v Rumunsku, Polsku a Bulharsku.

KLASICKÉ ZÁKLADY AKUPUNKTURY

FILOZOFIE JIN-JANG

Filozofickým základem akupunktury staré Číny je učení o dvou základních principech existence světa a všech jevů. Jsou to principy jang a jin. Tyto dva principy jsou obsaženy ve všech jevech světa a tvoří podstatu jejich objektivní skutečnosti. Učení o dvou principech jang a jin je jedním z prvních prvotně materialistických pojetí světa. V každém jevu, živé i neživé přírodě, jsou tyto dva principy obsaženy v jisté dialektické jednotě, jeden bez druhého nemůže být, oba dva musejí být v rovnováze. Jestliže tato rovnováha je porušena, dochází k poruše funkcí tohoto jevu. Dosud pevně se tyčící skála se hroutí, strom usychá a život odumírá. Nerovnováha těchto principů v životě člověka znamená nemoc, poruchu funkcí v organismu. Tyto dva principy jsou obsaženy v každém orgánu, v každé tkáni a také v každé buňce lidského organismu. Jestliže horní část těla je vyjádřena principem jang, dolní část těla je jin, záda jang, břicho jin, zevnějšek jang, vnitřek jin a tak dále. Totéž platí pro každý orgán, pro každý úd, pro každou část těla. Orgány duté jsou jangové orgány, plné jsou jinové. Každý z těchto orgánů má však také svoji součást jangovou a jinovou, protože i on musí být udržován v rovnováze a harmonii těchto dvou principů. Úlohou lékaře nebo léčitele je pak narušenou rovnováhu těchto principů harmonizovat, a tak dosáhnout stavu zdraví. To je harmonie. Proto je výrazem akupunktury takzvaná „Monáda“, grafické znázornění dvou protikladných principů, stojících v dialektické jednotě a harmonii. V monádě je vyjádřen i obsah jednoho principu v druhém a jejich vzájemná propojenost. Monáda je symbolem jednoty a harmonie a objevuje se v symbolech jak náboženských, tak i státních (státní znak a vlajka Korejské republiky, Mongolské republiky).

Obr. č. 1

Čtyři stupně v systému zdraví - nemoc:

1. Prvním stupněm rozumíme stav, kdy je rovnováha mezi jinem a jangem v systému organismu úplná, nebo lze říci ideální. Pak je nejen zdraví úplné, ale člověk se dobře cítí, má pocit klidu, optimismu, má pocit dokonalého zdraví. Všechno se mu daří a je spokojen jak se svým tělesným stavem, tak se stavem vnitřní vyrovnanosti (stav ducha). Současně je spokojen i ve svém prostředí, mezi lidmi a v přírodě.

Tento stav můžeme pokládat za stav štěstí a je to jev v životě člověka nečastý, mnohdy vzácný, všichni po něm touží, ale ne vždy se daří tento stav navodit a udržet.

Tento stav narušují jednak příčiny vnější, jednak příčiny vnitřní. Ty druhé jsou předpokladem pro to, aby vnější příčiny přemohly regulační mechanismy rovnováhy jinu a jangu.

Z vnitřních příčin, které jsou vždy prvotní, můžeme jmenovat:

hněv - nestřídmost v jídle

zloba - nestřídmost v pití

žárlivost - nestřídmost v kořenění a pochutinách

závist - nestřídmost v citových zážitcích

nenávist - nestřídmost v lásce a sexu

lakota - nestřídmost v hromadění majetku

Na základě narušení vnitřní odolnosti těmito vnitřními příčinami pak mohou vnitřní příčiny zlomit a narušit rovnováhu jinu a jangu. Z vnějších příčin jsou to zejména:

suché horko

suchý chlad

oheň a žár

suchý vítr

vlhké horko

vlhký chlad

zima a mráz

vlhký vítr

Patří sem i další energie, které na nás dopadají ze země, z nebes, vody, vzduchu a větru. V nynější řeči stručně řečeno rozumíme vnějšími příčinami všechny biologické, chemické i fyzikálně chemické vlivy vnějšího prostředí od virů a bakterií až po ekologii.

2. Druhým stupněm rozumíme stav, kdy je rovnováha neporušená, ale není ideální, není úplná. Pohybuje se v určité variabilní, tedy fyziologicky proměnné hodnotě, kroužící kolem ideálního stavu. Tato fyziologická variabilita vyjadřuje normální lidský život. I v něm máme dny lepší a horší, dny a chvíle, kdy se cítíme lépe a jindy hůře. Tělesně jsme více unaveni, vyčerpáni, máme různé obtíže, nevolnosti, malé bolesti, na které se adaptujeme a pokládáme je za stav zdraví. Tyto obtíže subjektivně nepociťujeme jako nemoc, bereme je jako formu života. Přesvědčujeme se, že je to věkem, počasím, špatným rozpoložením hvězd, negativních dnů a osudu. Je to však jen nerovnováha v našem systému jinu a jangu, která se udržuje ještě v mezích normálního lidského pocitu zdraví. Došlo však již k narušení optimální rovnováhy obou základních principů.

3. Třetím stupněm rozumíme stav, kdy hranice fyziologické míry nerovnováhy je porušena. Nerovnováha se změnila v dysbalanci, ve stadium zjevné nemoci, která se projevuje svými symptomy, charakteristickým obrazem. Je porušena některá ze základních či orgánových funkcí.

Funkce organismu je nevyrovnaná. Energie života člověka je v nedostatku či přebytku. Jeden z principů převažuje nad druhým do té míry, že člověk onemocní.

4. Čtvrtým stupněm stavu nevyrovnanosti obou principů je stav, kdy jeden z principů zaniká, zatímco druhý převáží definitivně a nezvratně. Již nelze žádným zásahem ovlivnit stav jinu a jangu, již nelze obnovit rovnováhu. Takový stav nazýváme smrtí a funkce živého organismu zaniká.

UČENÍ O PĚTI PRVCÍCH

Kromě základních dvou principů jin a jang je složen svět, který znali staří čínští filozofové, z pěti základních prvků.

Jsou jimi:

DŘEVO

OHEŇ

ZEMĚ

KOV

VODA

Všechno v přírodě a tedy známém světě se skládá z těchto pěti prvků a tyto jsou v něm všechny obsaženy. Všech pět prvků je v jednotě vzájemné propojenosti materiální i funkční. Jeden prvek ovlivňuje druhý, zeslabuje či zesiluje jeho činnost, vzájemná propojenost je v končícím kruhu, v němž se neustále pohybuje svět jako věčný systém existence hmoty a energie, materie a její funkce.

Ke každému prvku byl v systému akupunktury přiřazen příslušný orgán každého z principů a také ovšem i příslušná funkce:

DŘEVO - játra / žlučník - funkce motorická

OHEŇ - srdce / tenké střevo - funkce termogenní obal srdce / 3 ohřívače

ZEMĚ - slezina / žaludek - funkce sekretorická (vyměšovací)

KOV - plíce / tlusté střevo - funkce absorpční (vsakovací)

VODA - ledviny / močový měchýř - funkce akumulační (shromažďující)

Jednotlivé prvky a v souladu s nimi i jednotlivé orgány se pak navzájem buď stimulují (zesilují), nebo inhibují (zeslabují). Ve směru hodinových ručiček postupuje vzájemná stimulace, proti směru pak inhibice. Inhibice a stimulace však působí i v úhlopříčkách. Tak dřevo zakládá oheň, ten dává život zemi, která rodí kov, a ten se mění ve vodu, která dává život dřevu.

Naopak oheň pálí dřevo, to vsakuje vodu, ta leptá kov, který rozrušuje zem, a ta zase dusí oheň. Úhlopříčně voda dusí oheň, dřevo vysává zemi, oheň pálí a taví kov, kov ničí dřevo atd.

Stejně jako tyto prvky na sebe působí v kruhu o pěti hranách pět základních dvojic orgánů v těle člověka. (K ohni jsou přiřazeny dvojice dvě, včetně obalu srdce a 3 ohřívačů.)

Obr. č. 2

Všechna působení a vzájemné vztahy mezi orgány v těle člověka zprostředkuje takzvaná vitální nebo životní energie. Ta dává člověku život a jednotlivým orgánům funkci. V pohledu systémovém je funkcí života. Životní energie je dělitelná na energii mentální, to je energie myšlení, a energii materiální, to je energie těla jako celku. Materiální energie je v podstatě trojího druhu, nebo také lze říci, že trojího původu. První, fundamentální část energie je ta, která je dána každému člověku do vínku zárodečnými buňkami rodičů, je to energie pohlavního spojení vajíčka a semene. Tato energie je energií plodu a dává mu život po celou dobu nitroděložní. Po narození dítěte sestupuje na „dno“ jeho těla, do oblasti malé pánve a do pohlavních orgánů. S prvním nádechem dítěte, s prvním výkřikem po jeho narození, se dostává do jeho těla energie „nebes“, tedy energie vzduchu, a tato zůstává jako nejlehčí v prostoru hrudníku a srdce. S prvním soustem potravy, s prvním douškem mateřského mléka, se dostává do těla dítěte energie země. Ta pak sídlí v horní části dutiny břišní a dává funkci střevům, játrům, slezině. Tyto tři oddíly těla, obsahující tři základní druhy životní energie, jsou jakýmisi termostaty, které udržují životní energii ve stálém chodu a koloběhu.

ORGÁNOVÉ HODINY

Životní energie podle představy starých čínských lékařů - filozofů proudí tělem člověka, jeho orgány, v určitých předem určených drahách a harmonizuje jejich funkci, dává tělu člověka život. Tato energie koluje v harmonii principů jin a jang. Koluje však také v přesných časových intervalech, specifických pro jednotlivé orgány, a tak dodává určitý a neměnný rytmus života, který, byv přerušen, je jednou z příčin nemoci a smrti. Tento rytmus je vyjádřen orgánovými hodinami. Tyto vyznačují aktivitu jednotlivých orgánových systémů v průběhu 24hodinového cyklu dne.

Obr. č. 3

Znalost těchto klasických starověkých teorií působení akupunktury je důležitá k pochopení systémového pojetí tehdejšího myšlení. Čínský lékař dávných tisíciletí nemohl studovat jednotlivé orgány, jednotlivé tkáně a jejich funkce. Proto hledal způsob, jak zobecnit jejich existenci jako systémový jev. Hledal orgán a jemu odpovídající funkci, a nalézal jevy, které se buď dodnes shodují se skutečností tak, jak ji známe, nebo jevy takové, které sice odpovídaly zákonitostem jeho poznání, ale nejsou v souladu s našimi poznatky. To jsou pak ony rozpory, které dodnes dělají zbytečně hlavu těm, kdo nejsou schopni pochopit systémové myšlení našich předků a jsou v zajetí analytické metodiky poznávání světa. Klasické filozofické základy akupunktury musíme nutně znát a také chápat jako pokus vysvětlení jevů, které ve své době

několika tisíciletí před naším letopočtem byly nevysvětlitelné. I dnes nám jsou tyto teorie často vodítkem, jak se dívat na jevy, které nám dosud zůstávají utajeny, protože naše moderní věda zatím ještě není tak daleko, aby vysvětlila vše, co se zatím zdá nepochopitelné.

Byly odhaleny mnohé mechanismy působení akupunktury a docházíme až k jednotlivým kategoriím působení vpichu jehel či jiného podráždění účinných bodů. Je již vysvětleno působení hypalgetické (protibolestivé). Jak však postupuje dále moderní světová věda, ukazuje se, že tato oblast působení akupunktury, ještě před několika lety již téměř objasněná, se dále zatemňuje, nyní však již ne záhadami akupunktury, ale záhadami molekulární biologie a biochemie. Tam, kde se otevírají brány poznání akupunktury, tam se opět přivírají novými nejasnostmi biologie a života v jeho nepřeberné komplikovanosti. A tak se opět vracíme k systémovému chápání, kde podrobnosti ztrácejí svůj prioritní význam, a významným zůstává to, co je, co hmatatelně existuje, co má svoji funkci.

Klasická čínská teorie akupunktury je nutným poznáním, bez kterého nelze přistoupit k akupunktuře z pohledu moderní vědy, z pohledu vědeckého materialismu s jeho dialektikou v čase a prostoru.

AKUPUNKTURA - KLASICKÁ ČÍNSKÁ LÉČEBNÁ METODA

Akupunktura je slovo převzaté a uměle vytvořené z latiny. ACUS = jehla, PUNCTO = píchat. Nevystihuje tedy původ léčebné metody, ale je pro Evropana přístupné a pochopitelné. Původně v přepsané čínštině zní čen--ťiou. ČEN zde znamená píchání, ŤIOU znamená žíhání nebo požehování. Původní název v čínštině tedy znamená vlastně metody dvě, píchání jehel a požehování. Pro moderní dobu se však pojem zjednodušil a akupunktura znamená v širším slova smyslu obě původní metodiky včetně dalších, později vyvinutých příbuzných technik. Vietnamsky CHAM CÚU, což se čte ťamkjú. V Číně a Vietnamu se však přesně rozlišuje i dnes metodika a výrazně se liší akupunktura a ostatní metody tradičního lidového orientálního léčitelství. Tak například v Hanoji je ve Výzkumném ústavu akupunktury vyčleněno jedno oddělení pro tradiční lidovou medicínu, zatímco v Ústavu tradiční lidové medicíny je jedno oddělení vyčleněno akupunktuře. Pro nás tedy akupunktura znamená v širším slova smyslu tradiční orientální medicínu jako celek.

Začátky akupunktury jsou tedy nejasné a zprávy z několikatisícileté historie jsou kusé. Snad je svázán vznik akupunktury s tehdejším zvykem, že lékař nesměl vyšetřovat nemocného jinak než pohledem a pohmatem povrchu kůže, kde hledal i změny funkcí vnitřních orgánů. Čím bohatší byl nemocný, tím méně směl lékař vidět z jeho těla. A tak lékaři museli v podstatě vyšetřovat za zástěnou, ze které se jim vynořila pouze ruka nemocného. Odtud asi pochází genialita čínských lékařů ve vyšetřování pulsu. Dvanáct anatomických míst na arteria radialis a na patnáct funkčních poruch a forem změn pulsu je toho důkazem. Pohledem a pohmatem povrchu pokožky se zřejmě citlivý lékař naučil rozeznávat i místa, která se od jiných míst na pokožce nějakým způsobem lišila. Jestliže se do těchto odlišných míst - bodů zavedla jehla, nebo se tato místa ohřála zdrojem tepla, docházelo k odezvám, které, jak se ukázalo, byly specifické pro jednotlivé orgány a jejich funkční poruchy a také opakovatelné. Tak byl odhalen systém bodů, jejichž opakované dráždění vyvolalo vždy stejnou odezvu. Tento systém byl zaznamenán ve formě map nejprve na plastických soškách, později na papíře. Body byly spojeny podle společných nebo podobných účinků čarami, kterým nyní říkáme dráhy či meridiány. Mohou vzniknout i spory, zda byly dříve odhaleny a zaznamenány body, či dráhy. Tyto spory však patří učeným badatelům a nikterak se nedotýkají podstaty.

Bodům, které jsou zjistitelné na povrchu těla a jejichž podrážděním vzniká cílená a opakovatelná odezva, říkáme body účinné, nebo také body akupunktury. V literatuře se obvykle označují zkratkou AB.

Podle starých čínských lékařů akupunkturistů meridiány protéká životní síla Qi (čteno čchi). Velice mnoho autorů hledalo v drahách nějaké cesty, kterými by se dále síla čchi mohla ubírat. Zatím nebylo objeveno nic, co by nebylo kdekoli jinde. Jedině korejský lékař akupunkturista Kim-Bong-han nalezl údajně čtvrtý energický systém (kromě nervů, krevních cév a lymfatických cév), kterým údajně tato energie v podobě tekutiny proudí. Toto tvrzení bylo však brzy vyvráceno. Autor tohoto objevu je však dodnes, od padesátých let 20. století, citován jako příklad diskreditace akupunktury.

SOUDOBÝ VĚDECKÝ VÝKLAD

REFLEXNÍ ZÁKLAD

Soudobý vědecký výklad účinků akupunktury a příbuzných technik stojí na základech přísně vědeckého výzkumu, při zachování všech požadavků na metodiku vědecké práce. To znamená, že vychází z objektivních výsledků bádání, zobecňuje experimenty na zvířatech, tisíce laboratorních pokusů s použitím té nejmodernější laboratorní a výpočetní techniky. Současný vědecký výklad české akupunktury stojí na materialistickém základě.

Základ účinku akupunktury je reflexní odpověď určitého systému na podnět, kterým je podráždění. V případě akupunktury je to podráždění AB nějakým podnětem, který má nadprahovou hodnotu, to znamená takovou, která vyvolá reflexní děj. Tento děj je velice složitý a nelze jej zužovat na pouhý reflexní oblouk typu Sečenova či Pavlova. Tento reflexní děj obsahuje celou řadu složek, mezi nimiž je ještě celá řada dosud neobjevených. Jednou z těchto složek je nervový reflexní oblouk, další složkou jsou chemické reakce v místě podráždění, jejich šíření fyzikálně chemickými ději, mechanismy spouštění endokrinních dějů a výronů tkáňových působků a změny řady chemických látek, změny jejich hladin v krvi a vázání na chemoreceptory, uvolňování elektronů a ionizace roztoků.

Obr. č. 4

Rozdíly akupunktury od reflexní léčby ostatních typů:

1. Místo podráždění je velice malé až nepatrné, zato přesně lokalizované a vždy na stejném místě vyhledatelné. Toto místo lze vyhledat i laboratorně (přístrojem).

2. Podráždění je malé, nebolestivé, tzv. nenociceptivní. Přestože nepůsobí ve své podstatě bolestivě, musí být vždy nadprahové, tedy musí vyvolávat podnět, objektivně zjistitelný a specifický. Subjektivním vyjádřením nadprahovosti podráždění je tzv. charakteristický pocit (echo, čchi), který se často šíří ve směru dráhy.

3. Podráždění nepůsobí jen na kůži v místě AB, ale i na receptory a tkáně v hloubce uložené.

4. Výsledný efekt tohoto podráždění často není jen v místě podráždění nebo v místě předpokládaném podle systému inervace, ale je často vzdálený od místa podráždění, nebo i celkový, s významem pro celý organismus.

Význam nervových zakončení a nervových zásobení v reflexním působení akupunktury je nezvratný a prokazatelný systém Hedových zón a senzitivně motorických reakcí a jevů. (Charakteristický pocit.) Přitom dále řada jevů dokazuje, že nervový reflex není jedinou a určující složkou akupunkturního reflexního děje. Znecitliví-li se AB mesocainem nebo jiným anestezujícím prostředkem, není akupunkturní reflex vyřazen, ale naopak se tohoto znecitlivění v akupunktuře používá jako modifikované metody farmakopunktury k ovlivnění bolesti na jiném, často vzdáleném místě.

TEORIE A HYPOTÉZY

Dodnes bylo vysloveno mnoho teorií, spíše však hypotéz o způsobu působení akupunktury. Mnohé otázky, které vyvěraly z analýzy jevů a z pokusu o zobecnění jejich výsledků v syntéze hypotézy, však zůstaly v podstatě bez odpovědi.

V současné době se zdá být nejblíže objektivní skutečnosti teorie, stojící na základech systémového pojetí komplexních mechanismů, které ve svém nearitmetickém součtu zahrnují celý reflex jako odpověď na specifické, místně určené a dostatečné podráždění.

SYSTÉMOVÝ VÝKLAD ÚČINKU AKUPUNKTURY

Nejmodernější, vědecky podložená teorie akupunktury

Systémový výklad akupunktury vychází z poznání samoregulativních procesů živého organismu. Živý organismus, v našem případě člověk, je systémem řídicích subsystémů, které se navzájem integrují, brzdí a podporují, ovlivňují mechanismem zpětných vazeb. V tomto pojetí představuje i akupunktura samostatný systém. Systémové pojetí řízení a mechanismů životních dějů je pro naše chápání zatím ještě značně složité. Jsme spíše zvyklí na analyticko-syntetické pojetí studia přírodních jevů. Proto se snažíme o pochopení za pomocí zjednodušení a analýzy jednodušších zákonitostí, od kterých pak předcházíme k poznání celku, k poznání jednotlivých systémů a jejich subsystémů. Tím si usnadňujeme zatím pro nás nezvyklé pojetí tak složitých dějů, jako je například i akupunktura a její subsystémy.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Akupresura a přírodní prostředky první pomoci některých náhlých stavů a onemocnění.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.