OBÁLKA

PATITUL

Soudní judikatura
ve světle nového občanského zákoníku

Komentovaný rejstřík judikatury
a její použití po rekodifikaci

TITUL

Petr Bezouška / Milan Hulmák
Jindřich Psutka / Tomáš Doležal

Soudní judikatura
ve světle nového
občanského zákoníku

Komentovaný rejstřík judikatury a její použití po rekodifikaci

VZOR CITACE

Vzor citace: BEZOUŠKA, P. a kol. Soudní judikatura ve světle nového občanského zákoníku. Komentovaný rejstřík judikatury a její použití po rekodifikaci. Praha: Wolters Kluwer ČR, 2016, 748 s.

Právní stav publikace je k 31. 10. 2015.

© Wolters Kluwer ČR, a. s., 2016

ISBN 978-80-7552-090-6 (váz.)

ISBN 978-80-7552-091-3 (e-pub)

www.wolterskluwer.cz

OBSAH

O autorech

Seznam zkratek

Předmluva

Rejstřík dle ustanovení nového občanského zákoníku

Rejstřík dle data vydání judikátů

Rejstřík dle klíčových slov

Summary

Seznam literatury

O AUTORECH

JUDr. Petr Bezouška, Ph.D., působí v advokátní kanceláři PRK Partners (of counsel), vyučuje soukromé právo na PF UP v Olomouci a je dlouholetým členem Legislativní rady vlády. V rámci různých platforem se od roku 2005 podílel na rekodifikaci soukromého práva. Je autorem/spoluautorem řady odborných článků, publikací a vysokoškolských učebnic. Specializuje se zejména na poradenství související s rekodifikací soukromého práva, náhradu škody, nemovitosti a smluvní závazky.

JUDr. Milan Hulmák, Ph.D., je samostatným advokátem, rozhodcem Rozhodčího soudu při HK ČR a AK ČR a rozhodcem zapsaným v seznamu Ministerstva spravedlnosti. Působí též v advokátní kanceláři Havel, Holásek & Partners (of counsel). Vyučuje soukromé právo na PF UP v Olomouci, je dlouholetým členem pracovní komise Legislativní rady vlády pro soukromé právo. Byl členem rekodifikační komise připravující nový občanský zákoník. Je spoluautorem komentářů občanského zákoníku a autorem či spoluautorem řady dalších odborných publikací a článků v oblasti soukromého práva.

JUDr. Jindřich Psutka, Ph.D., působí na Fakultě právnické ZČU v Plzni a Vysoké škole Karlovy Vary, o. p. s., kde se věnuje výuce soukromého práva. V minulosti byl členem komisí Legislativní rady vlády ČR k návrhu občanského zákoníku v oblastech věcných práv, dědického práva a deliktního práva. Je spoluautorem komentářů občanského zákoníku a autorem monografie Společné jmění manželů (C. H. Beck, 2015).

doc. JUDr. Tomáš Doležal, Ph.D., LL.M., působí na Ústavu státu a práva AV ČR a I. LF UK v Praze, vedle toho je též externím pedagogem PF UP v Olomouci. Na ÚSP AV ČR je vedoucím Kabinetu zdravotnického práva a bioetiky a Oddělení soukromého práva. Současně je zakladatelem The Czech Unit of UNESCO International Network in Bioethics. Je autorem komentáře občanského zákoníku věnujícího se ochraně osobnostních práv, náhradě újmy na přirozených právech člověka (Leges) a smlouvě o péči o zdraví (C. H. Beck). Jeho články a monografie se věnují zejména medicínskému právu a problematice civilněprávní odpovědnosti.

SEZNAM ZKRATEK 1

Právní předpisy

not. ř. zákon č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád); v hist. souvislostech též zákon č. 95/1963 Sb.

o. s. ř. zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád; v hist. souvislostech též zákon č. 142/1950 Sb.

o. z. zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník^2

obč. zák. zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník; v hist. souvislostech též zákon č. 141/1950 Sb.

obch. zák. zákon č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník

tr. ř. zákon č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád)

z. ř. s. zákon č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních

zák. o matrikách zákon č. 301/2000 Sb., o matrikách, jménu a příjmení a o změně některých souvisejících zákonů

zák. o rodině zákon č. 94/1963 Sb., o rodině

zák. práce zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce; v hist. souvislostech též zákon č. 65/1965 Sb.

Ostatní

ČSR Česká socialistická republika

ČSSR Československá socialistická republika

KS krajský soud

KSPH Krajský soud v Praze

NS Nejvyšší soud

NSS Nejvyšší správní soud

OS okresní soud

Sb. NSS Sbírka rozhodnutí a stanovisek Nejvyššího správního soudu

SbNU Sbírka nálezů a usnesení Ústavního soudu

SJM společné jmění manželů

SSR Slovenská socialistická republika

ÚS Ústavní soud

VS vrchní soud

1 Není-li uvedeno jinak, jsou právní předpisy v publikaci citovány ve znění pozdějších předpisů.

2 Ustanovení nového občanského zákoníku č. 89/2012 Sb. jsou v textu uvedena buď bez zkratky, anebo s označením „o. z.“.

PŘEDMLUVA

I. Význam judikatury

Od 1. ledna 2014 zažíváme zásadní změnu v oblasti soukromého práva – účinným se stal nový občanský zákoník č. 89/2012 Sb. Toto tvrzení lze podložit již jen prostým srovnáním s textem předcházejícího občanského zákoníku č. 40/1964 Sb. Některé instituty vykazují prvky naprostého rozchodu s dosavadní právní úpravou, jiné se změnily pouze okrajově, zavedly se (staro)nové instituty, změnu prodělala právní terminologie. Někdy si vystačíme s výkladovým slovníkem, abychom zjistili, co se skrývá za pojmy jako zápůjčka, rozhrada či přestavek, jinde je nezbytná hlubší úvaha o smyslu reformy (např. při zkoumání platnosti právního jednání nebo nových pravidel dědického práva).

V souvislosti s proklamovanou diskontinuitou vůči „socialistickým“ občanským zákoníkům z let 1950 a 1964^3 je třeba zvažovat, jak se vypořádat s dosavadní soudní judikaturou. Jestliže se nový občanský zákoník staví rezervovaně k předchozí právní úpravě, je namístě hypotéza, že tomu tak je nepochybně i ve vztahu k předchozí judikatuře.

Význam soudní judikatury pro správnou interpretaci právních předpisů byl v posledních letech předmětem řady studií.4 v mnoha ohledech se chováme k soudním rozhodnutím podobně jako k právním předpisům. Ustálená judikatura vrcholných soudů představuje ve svém materiálním rozměru právní normu. Vytváříme zvláštní procedury pro změny judikátů,5 v judikatuře^6 i v doktríně^7 řešíme problémy retroaktivních a prospektivních účinků soudních rozhodnutí. Samozřejmostí je kasační závaznost rozhodnutí nadřízených soudů a Ústavního soudu.8 V tomto jsou příhodná slova o mrtvé liteře zákona a bujarém stromu života.9

Význam judikatury je přitom přímo závislý na rozsahu publikace soudních rozhodnutí. Na území České republiky mají dlouhou tradici soukromé sbírky soudních rozhodnutí. Od roku 1859 byly vydávány sbírka Glasera, Ungera a Walthera. Po přijetí zákona o zlidovění soudnictví (zákon č. 319/1948 Sb.) a zákona o organizaci soudů (zákon č. 66/1952 Sb.) došlo k monopolizaci. Nová sbírka (tehdy s názvem Sbírka rozhodnutí československých soudů) byla založena na principu autoritativního modelu aplikace práva a myšlence totální diskontinuity soudního rozhodování s cílem dosažení socialistické aplikace socialistického práva.10

Po roce 1989 sice došlo ke změně v celospolečenských poměrech, charakter Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek je však obdobný. Publikuje se pouze několik rozhodnutí, každoročně rozdělených do deseti sešitů. Vedle toho se však objevily soukromé sbírky, vydávané především různými nakladatelstvími (C. H. Beck, Wolters Kluwer). Ty vycházejí v listinné podobě (Soubor soudních rozhodnutí a stanovisek), jsou součástí právních informačních systémů (ASPI, beck-online) nebo různých specializovaných internetových portálů (profipravo.cz, epravo.cz).

II. Vypořádání se s judikaturou v historii

Bylo již poukázáno, že po roce 1948 byla tendence k diskontinuitě s předchozím pořádkem. Známé jsou výroky Klementa Gottwalda o nutnosti likvidace nemožného stavu, kdy platí zákony z doby Marie Terezie.11 Nelze se proto divit, že analýza použitelnosti předchozích publikovaných rozhodnutí ve vztahu ke střednímu občanskému zákoníku nebyla provedena (alespoň nám není známo, že by k tomu došlo). Judikatura s předchozími rozhodnutími nepracovala, respektive v rozhodnutích se na rozdíl od předválečného období odkazy na tato rozhodnutí neobjevují.

Jiná situace nastala při přijímání občanského zákoníku v roce 1964. k paušálnímu odmítnutí předchozí „socialistické“ judikatury nedošlo. Naopak, v rámci prací na souhrnných rejstřících byla jednotlivá rozhodnutí ke střednímu občanskému zákoníku publikovaná ve Sbírce rozhodnutí československých soudů a ve Sbírce rozhodnutí a sdělení soudů ČSSR posouzena z hlediska použitelnosti i po přijetí občanského zákoníku č. 40/1964 Sb. Jednotlivá rozhodnutí přijatá ke střednímu občanskému zákoníku byla při publikaci v souhrnných rejstřících doplněna o komentář, zda jsou nadále použitelná či nikoli, eventuálně z jakých důvodů.12

III. Způsob zpracování rejstříku

V obecné rovině lze konstatovat, že již učiněný soudní výklad by měl být, nedojde-li k následnému shledání dostatečných relevantních důvodů podložených racionálními a přesvědčivějšími argumenty, východiskem pro rozhodování následujících případů stejného druhu, a to z pohledu postulátů právní jistoty, předvídatelnosti práva, ochrany oprávněné důvěry v právo (oprávněného legitimního očekávání) a principu formální spravedlnosti (rovnosti).13 Toto bylo též naše východisko.

Předmětem zkoumání byla primárně soudní rozhodnutí publikovaná ve Sbírce soudních rozhodnutí a stanovisek Nejvyššího soudu. Jde o sbírku, v níž se v zájmu jednotného rozhodování soudů uveřejňují jednak stanoviska Nejvyššího soudu zaujatá kolegii nebo plénem, jednak vybraná rozhodnutí Nejvyššího soudu a ostatních soudů (§ 24 zák. č. 6/2002 Sb., o soudech a soudcích). To platí samozřejmě i pro předchůdce této sbírky – Sbírku rozhodnutí československých soudů, Sbírku rozhodnutí a sdělení soudů ČSSR. Rozhodnutí publikovaná ve Sbírce rozhodnutí jsou nejčastěji těmi, která slouží jako model rozhodnutím následujícím. Ze zákona mají funkci sjednocení judikatury. Jsou výrazem širší diskuse o publikaci konkrétního rozhodnutí, a to v rámci Nejvyššího soudu i připomínkových míst. i když se vždy nejedná o rozhodnutí vrcholného orgánu obecné justice, jsou v jeho rámci k publikaci schválena, navíc díky předložené právní větě jsou uživatelsky příjemná. Stranou jsme ponechali ta rozhodnutí, která primárně řeší procesní problematiku (včetně insolvenčního a exekučního řízení), právo obchodních korporací či právo duševního vlastnictví.

Samozřejmě nelze odhlédnout od současné praxe, která pracuje také se soukromými sbírkami soudních rozhodnutí (typicky Soubor soudních rozhodnutí a stanovisek). Řada rozhodnutí publikovaných v těchto sbírkách sice nebyla publikována ve Sbírce rozhodnutí, např. protože nebylo dosaženo potřebného konsensu, přesto však mají zásadní vliv na právní praxi. z těchto soukromých sbírek jsme proto zpracovali pouze rozhodnutí se zásadním významem pro právní praxi.

IV. Výsledný rejstřík

Jako konečný výsledek našeho zkoumání předkládáme do odborného diskurzu tuto monografii, která obsahuje tři věcné rejstříky a celkem zpracovává více než 1 000 rozhodnutí. V první části jsou rozhodnutí tříděna podle ustanovení nového občanského zákoníku, a to s uvedením právní věty, našeho komentáře a s doporučením k další použitelnosti. Ve druhé části je uveden seznam všech zpracovaných rozhodnutí, který je setříděný vzestupně podle data vydání jednotlivých rozhodnutí. Třetí část rejstříku umožňuje vyhledávat rozhodnutí podle klíčových slov, která jsou k nim přiřazena.

Na výsledky tohoto zkoumání mohou navázat všechny profese právnického života – soudci, advokáti, studenti práv a jejich pedagogové aj. Naše závěry nestavíme jako neměnné, ale chceme jimi jednak pomoci v prvotní orientaci a zároveň vyvolat diskusi nad některými paradigmaty, která doposud soudní judikaturu v některých otázkách ovládala.

Praha, listopad 2015

Autoři

3 Důvodová zpráva, s. 18. Srov. blíže též ELIÁŠ, K. Rekodifikace občanského práva v postmoderní době. Právní rozhledy, 2008, č. 1, s. 1 a násl.

4 KÜHN, Z., BOBEK, M., POLČÁK, M. (eds.) Judikatura a právní argumentace: teoretické a praktické aspekty práce s judikaturou. Praha: Auditorium, 2006.

5 Srov. § 20 zák. č. 6/2002 Sb., § 17 zák. č. 150/2002 Sb., § 23 zák. č. 182/1993 Sb. a například nález ÚS ze dne 20. 9. 2006, sp. zn. II. ÚS 566/05.

6 Např. nález ÚS ze dne 5. 8. 2010, sp. zn. II. ÚS 3168/09, nález ÚS ze dne 15. 6. 2009, sp. zn. I. ÚS 342/09.

7 KÜHN, Z. Ústavní soud k intertemporalitě judikatorních změn. Jurisprudence, 2010, č. 8, s. 32–39; KÜHN, Z. Prospektivní a retrospektivní působení judikatorních změn. Právní rozhledy, 2011, č. 6. s. 191 a násl.

8 Srov. nálezy ÚS ze dne 08. 11. 2011, sp. zn. IV. ÚS 1642/11 a ze dne 16. 11. 2011, sp. zn. I. ÚS 2420/11.

9 Srov. ELIÁŠ, K. k článku JUDr. Stanislava Křečka „Zamyšlení nad návrhem nového občanského zákoníku“. Bulletin advokacie, 2008, č. 9, s. 22 – v části o významu soudní judikatury a § 10 odst. 2 o. z.

10 Srov. KÜHN, Z. Aplikace práva soudem v éře středoevropského komunismu a transformace. Praha: C. H. Beck, 2005, s. 32; Kühn, Z. in KUKLÍK, J. et al. Dějiny československého práva. 1945–1989. Praha: Auditorium, 2011, s. 298.

11 Kuklík, J. In KUKLÍK, J. et al. Dějiny československého práva. 1945–1989. Praha: Auditorium, 2011, s. 87.

12 Např. Souhrnný rejstřík 1949–1963 (k rozhodnutím a stanoviskům ve věcech občanskoprávních). Praha: Nejvyšší soud ČSSR, 1983.

13 Srov. nález ÚS ze dne 25. 1. 2005, sp. zn. III. ÚS 252/04 [Sb.n.u.US, svazek č. 36, nález č. 16, s. 173].

REJSTŘÍK DLE USTANOVENÍ NOVÉHO OBČANSKÉHO ZÁKONÍKU

§ 1

NS 33 Cdo 2330/2009 (R 73/2011), rozhodnutí ze dne 29. 11. 2010: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Ujednání spotřebitelské smlouvy o dílo, podle něhož je objednatel (spotřebitel), který odstoupí od smlouvy, povinen zaplatit zhotoviteli (vedle částky připadající na práce již vykonané a náhrady účelně vynaložených nákladů ve smyslu § 642 odst. 1 obč. zák.) peněžité odstupné, aniž by tato nevýhoda byla ve smlouvě kompenzována, je absolutně neplatné pro rozpor s ustanovením § 55 odst. 1 obč. zák. Smluvní strany se ve smlouvě nemohou dohodnout, že jedna z nich (nebo obě) má právo od smlouvy odstoupit s poskytnutím odstupného i poté, co již smlouvu alespoň zčásti splnila nebo přijala byť jen částečné plnění (§ 497 obč. zák.).

Komentář: v případě prvního závěru je třeba upozornit na to, že formulace § 55 odst. 1 obč. zák. se liší od § 1812 odst. 2 o. z., případ by se měl spíše řešit dle § 1813 a nelze vyloučit, že by takové ujednání bylo v konkrétní situaci posouzeno jako nepřiměřené, a tudíž zdánlivé. Pokud jde o druhý závěr, o. z. takové dohodě nebrání, je plně ve smluvní dispozici stran.

NS 26 Cdo 400/2000 (R 90/2003), rozhodnutí ze dne 29. 1. 2002: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Soubor místností (popřípadě jednotlivá obytná místnost), které jsou rozhodnutím stavebního úřadu určeny k trvalému bydlení (§ 76 odst. 1, § 85 zákona č. 50/1976 Sb. Ve znění pozdějších předpisů), se pokládá za byt ve smyslu ustanovení § 685 a násl. obč. zák.

Komentář: Judikát vychází z toho, že předmětem nájemní smlouvy k bytu může být pouze takový prostor, který je rozhodnutím stavebního úřadu určen k trvalému bydlení. Tento názor je novou právní úpravou výslovně překonán, neboť se již nevychází z kolaudačního rozhodnutí, ale z faktického stavu (srov. § 2236 o. z.).

§ 2

NS 31 Cdo 2707/2007 (R 81/2010), rozhodnutí ze dne 14. 10. 2009: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Ujednání o smluvní pokutě v obchodněprávních vztazích je možné posuzovat jako neplatný právní úkon pro rozpor s dobrými mravy podle § 39 obč. zák. pouze v případě, že by se dobrým mravům příčily okolnosti, za kterých byla smluvní pokuta sjednána, a to i případně ve spojení se skutečností, že byla sjednána nepřiměřeně vysoká smluvní pokuta. Ujednání o smluvní pokutě není však možno v obchodněprávních vztazích považovat za neplatné podle § 39 obč. zák. pouze z důvodu nepřiměřenosti sjednané výše smluvní pokuty.

Komentář: Nový zákoník má v § 2051 obdobnou právní úpravu, jaká byla v § 301 obch. zák., tj. moderační právo soudu ke snížení smluvní pokuty v případě její nepřiměřené výše. Sjednaná smluvní pokuta, jejíž výše je nepřiměřená, není automaticky absolutně neplatná, jak tomu bylo do 31. 12. 2013 dle obč. zák. Není však vyloučeno, aby způsob, jakým byla smluvní pokuta včetně její výše sjednána, byl zjevně v rozporu s dobrými mravy. Následkem pak je absolutní neplatnost právního jednání, avšak s odklonem k § 577 o. z.

NS Cpjn 6/2009 (R 6/2010), rozhodnutí ze dne 14. 4. 2009: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Skutečnost, že výkon vlastnického práva realizovaný žalobou na vyklizení bytu (nebo nemovitosti sloužící k bydlení) je uplatňován v rozporu s dobrými mravy, se podle okolností daného případu projeví buď určením delší než zákonné lhůty k vyklizení (§ 160 odst. 1 o. s. ř.), vázáním vyklizení na poskytnutí přístřeší či jiného druhu bytové náhrady, nebo i zamítnutím žaloby (pro tentokrát).

Komentář: Výkon práva již není v o. z. Výslovně poměřován souladností s dobrými mravy. Zákoník však požaduje, aby použití právního předpisu (tedy jeho aplikace) nebyla v rozporu s dobrými mravy a nevedla ke krutosti nebo bezohlednosti urážející obyčejné lidské cítění (§ 2 odst. 3). Jedná se tedy o jinou úvahu – ne o tom, zda počínání žalobce je v rozporu s dobrými mravy, ale zda by se do této kolize dostalo užití určitého pravidla soudem. Nelze-li pak takové pravidlo použít, je třeba postupovat podle § 10 a rozhodnout podle analogie zákona případně analogie práva (§ 10 odst. 2). V takovém případě nelze vyloučit, že soudy budou respektovat dosavadní judikaturu i s tím, že budou vázat vyklizení např. na poskytnutí bytové náhrady, nedojde-li ke změně okolností, nebo na delší dobu plnění. Další možností by bylo zhodnotit, zda ze strany žalobce nejde o zjevné zneužití práva (§ 8), kterému by odmítl poskytnout ochranu. Při tomto postupu však nepřichází v úvahu založení povinnosti na straně žalobce, pouze zamítnutí žaloby.

KS Ostrava 15 Co 162/2004 (R 79/2005), rozhodnutí ze dne 17. 8. 2004: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Jestliže dlužník porušil povinnost platit včas dohodnuté splátky úvěru jen proto, že mu věřitel znemožnil nakládat s peněžními prostředky uloženými na účtech, které pro dlužníka vedl, je vymáhání smluvní pokuty vzniklé porušením výše uvedené povinnosti dlužníka výkonem práva v rozporu s dobrými mravy (§ 3 odst. 1 obč. zák.).

Komentář: Nový zákoník již neobsahuje výslovný odkaz na korektiv dobrých mravů v rámci hodnocení výkonu práva. Namístě je však aplikovat buď § 8 (zákaz zjevného zneužití práva), anebo § 2 odst. 3 (použití právního předpisu nesmí být v rozporu s dobrými mravy).

NS 31 Cdo 1096/2000 (R 59/2003), rozhodnutí ze dne 14. 11. 2002: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Při úvaze o tom, zda vyklizení bytu má být výjimečně vázáno na zajištění bytové náhrady (§ 3 odst. 1 obč. zák.), nelze pominout okolnost, že vyklizovaný, který v bytě dlouhodobě bydlí v přesvědčení, že mu svědčí platný titul bydlení, nedostatek tohoto titulu nezpůsobil.

Komentář: Občanský zákoník již nepočítá s dobrými mravy jako korektivem výkonu práva. Místo toho zakazuje zjevné zneužití práva (§ 8) a použití právního předpisu v rozporu s dobrými mravy (§ 2 odst. 3). Zároveň je nutno upozornit, že nová právní úprava již v rámci nájemního bydlení nezná institut bytové náhrady. Konstituovat bytovou náhradu analogickou aplikací jiného pravidla tak již není možné. Soud zde však vyslovil názor, že může bytovou náhradu přiznat i bez toho, aby se uchýlil k analogii. Přitom se odkázal mj. na čl. VII zásad občanskoprávních vztahů vyjádřených v původní redakci obč. zák., který obsahoval zákaz zneužití práva. Lze proto předpokládat, že soud se svých závěrů podrží a v případech zvláštního zřetele hodných omezí právo vlastníka na vyklizení povinností zajistit náhradní bydlení (viz R 39/86). Domníváme se však, že takový postup není správný. Na okraj lze dodat, že podle o. z. by tu došlo ke zhojení na základě § 2238.

NS 20 Cdo 1506/99 (R 12/2002), rozhodnutí ze dne 28. 6. 2001: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Na základě ustanovení § 3 odst. 1 obč. zák. nelze zamítnout žalobu o vyklizení nebytových prostor, jestliže smlouva o jejich nájmu je absolutně neplatná.

Komentář: Občanský zákoník již neužívá korektiv dobrých mravů k posouzení výkonu práva. Uvažovat lze o užití § 2 odst. 3, případně § 8. Závěr je však korektní v tom, že není-li titul, není právní důvod k užívání. Skutečnost, kdo neplatnost právního titulu způsobil, se zohlední v rámci náhrady škody.

NS 25 Cdo 2895/99 (R 5/2002), rozhodnutí ze dne 29. 3. 2001: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Má-li být bezdůvodné obohacení vydáno v penězích a nesplní-li dlužník svoji platební povinnost včas, má věřitel právo požadovat též úroky z prodlení (§ 517 obč. zák.). Uplatnění práva na úrok z prodlení není samo o sobě výkonem práva, který je v rozporu s dobrými mravy (§ 3 odst. 1 obč. zák.).

Komentář: i když nová právní úprava již neužívá dobré mravy jako korektiv výkonu práva, lze tyto závěry vztáhnout též k § 2 odst. 3 a § 8.

KS České Budějovice 8 Co 1799/95 (R 9/97), rozhodnutí ze dne 2. 11. 1995: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Zákaz vymáhání výher ze sázek a her podle kogentního ustanovení § 845 obč. zák. nelze v konkrétním případě řešit poukazem na ustanovení § 3 obč. zák.

Komentář: Nový občanský zákoník silně akcentuje myšlenku poctivosti a dobré víry. Na základě toho lze uzavřít, že daný případ by se odlišně posoudil v případě, věděl-li hráč o vadě automatu, případně o chybějícím veřejnoprávním povolení, a jinak v případě, pokud o těchto skutečnostech nevěděl. V prvním případě je namístě plná aplikace § 2874 o nevymahatelnosti výhry. Pokud by však hráč neměl důvod pochybovat o tom, že k hracímu automatu je vydáno potřebné veřejnoprávní povolení, je namístě spíše chránit hráče a jeho dobrou víru, než podvodně jednajícího provozovatele. Poukázat lze jistě i na § 2 odst. 3, dle kterého použití právního předpisu nesmí být v rozporu s dobrými mravy.

KS Praha 11 Co 183/85 (R 41/88), rozhodnutí ze dne 29. 4. 1984: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Návrh na zrušení a vypořádání podílového spoluvlastnictví přikázáním věci za náhradu nemůže soud zamítnout z důvodů hodných zvláštního zřetele (§ 142 odst. 2 obč. zák.), pokud je tu možné vypořádání spoluvlastnictví rozdělením věci.

Komentář: Nový občanský zákoník již neobsahuje výslovnou právní úpravu, která by umožňovala soudu z důvodů zvláštního zřetele hodných nezrušit a nevypořádat spoluvlastnictví (není-li rozdělení věci možné). Nikdo nemůže být nucen ve spoluvlastnictví setrvat a každý ze spoluvlastníků může kdykoli žádat o své oddělení ze spoluvlastnictví, lze-li předmět spoluvlastnictví rozdělit, nebo o zrušení spoluvlastnictví – v tomto případě však bude soud zkoumat, zda žádost nepřichází v nevhodnou dobu nebo nesměřuje jen k újmě některého ze spoluvlastníků. V úvahu by přicházel i postup podle § 2 odst. 3 (soud by pro tentokrát nerozhodl, pokud by použití právního předpisu bylo v rozporu s dobrými mravy nebo vedlo ke krutosti nebo bezohlednosti urážející obyčejné lidské cítění).

§ 3

KS Hradec Králové 25 Co 418/2010, rozhodnutí ze dne 19. 1. 2011: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Smlouva o smlouvě budoucí, jejíž jeden subjekt se zavazuje k uzavření smlouvy s třetí osobou, je neplatná, neboť neobsahuje žádný vynutitelný závazek.

Komentář: Smluvní strana může převzít též povinnost, která není vynutitelná orgány veřejné moci. Opačný závěr je v rozporu se zásadou pacta sunt servanda vyjádřenou např. V § 1759 o. z.

I. ÚS 1718/09, rozhodnutí ze dne 14. 1. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Je notorietou, že soukromoprávní vztahy jsou charakteristické širokým prostorem pro uplatnění autonomie vůle, jejímž jedním z atributů je i formování obsahu právního vztahu (tj. práv a povinností) smluvními stranami. Bylo tak na stěžovatelích, aby – pokud nehodlali převzít závazek vrátit poskytnutý státní příspěvek – předložený návrh smlouvy neakceptovali. Pokud však smlouvu uzavřeli, byl obsah právního vztahu determinován právně shodnou vůlí smluvních stran, proto tedy, došlo-li k porušení sjednaného závazku stěžovatelů, vnikla jim i povinnost přijatý příspěvek vrátit. Ústavní soud si je vědom dopadů tohoto závěru do majetkové sféry stěžovatelů, nicméně připomíná jeden ze základních principů ovládajících závazkové právo: pacta sunt servanda.

Komentář: Pacta sunt servanda patří mezi základní zásady soukromého práva. Je výrazem svobodné vůle stran a jako taková musí být respektována. Rozhodnutí je zcela v souladu s § 1759 o. z.

NS 30 Cdo 1941/2007 (R 102/2008), rozhodnutí ze dne 31. 1. 2008: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Ochranu osobní cti poskytuje občanský zákoník výlučně proti takovým jednáním, která jsou objektivně způsobilá přivodit újmu na osobnosti subjektu práva tím, že snižují jeho čest u jiných lidí a ohrožují tak vážnost jeho postavení a uplatnění ve společnosti. Není tu rozhodné, zda k újmě skutečně došlo; postačuje objektivní způsobilost příslušného jednání takovou újmu způsobit. k porušení práva na čest může dojít nepravdivými skutkovými tvrzeními difamačního charakteru i zveřejněním nepřípustných hodnotících úsudků o určité osobě. Jsou-li v kritice k charakterizaci určitých jevů a osob použity výrazy, jejichž míra expresivity je ve značném nepoměru k cíli kritiky, respektive je-li obsah kritiky nepřiměřený posuzovanému jednání kritizovaného a vyplývá-li z ní úmysl znevážit či urazit kritizovanou osobu (tzv. intenzivní exces), jde o kritiku nepřiměřenou, která je způsobilá zasáhnout do práva na ochranu osobnosti fyzické osoby (§ 11 obč. zák.).

Komentář: Nový občanský zákoník k hodnocení práva na čest nezaujímá odlišné stanovisko a rovněž vychází z objektivní způsobilosti jednání újmu na cti způsobit.

NS 28 Cdo 2660/2007, rozhodnutí ze dne 23. 8. 2007: judikát lze nadále užívat

Právní věta: v ustanovení § 493 obč. zák., dle něhož závazkový vztah nelze měnit bez souhlasu jeho stran, pokud tento zákon nestanoví jinak, je formulována jedna z tradičních zásad občanskoprávních vztahů, že smlouvy je třeba dodržovat (pacta sunt servanda). z této zásady vyplývá, že strany jsou povinny smlouvu plnit, a to i když se plnění pro některou z nich stalo nevýhodným. Respektování zásady pacta sunt servanda je součástí právní jistoty a ochrany důvěry účastníků právních vztahů v právo jakožto definičních znaků právního státu. Zásadu smluvní volnosti lze prolomit jen na základě výslovné zákonné úpravy či smluvního ujednání.

Komentář: Zásada pacta sunt servanda je i nadále jednou ze stěžejních zásad soukromého práva. Důraz na ni je kladen přímo v § 1759 o. z.

§ 4

NS 23 Cdo 1201/2009, rozhodnutí ze dne 29. 6. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Obecná ujednání zprostředkovatelské smlouvy, v podstatě obchodní podmínky žalované vkomponované přímo do textu smlouvy, jsou uvedena na jediné straně, celkem o 14 bodech. Psána jsou drobnějším, avšak dobře čitelným písmem, a první slova, charakteristická pro ten či onen bod, jsou zvýrazněna tak, že jsou psána větším, standardním písmem a tučně. Rozhodčí doložka je v textu obsažena jako samostatný bod 13, tedy jako bod předposlední, a první slova „Případné spory“ jsou graficky zvýrazněna. Protože následující a poslední bod 14 je o jediném řádku, prostor vyhrazený ve smlouvě pro podpis zájemce se nachází přímo pod touto doložkou. o tom, že žalobkyně tento text podepsala, není mezi stranami sporu. Vzhledem k vyloženému způsobu provedení smlouvy nelze z něho samotného dovodit, že žalobkyně v postavení průměrného spotřebitele (natož jako osoba vysokoškolsky vzdělaná) nemohla dost dobře vědět, že text, jenž podepisuje, obsahuje rozhodčí doložku.

Komentář: Soud zde de facto posuzoval překvapivost určitého ujednání v textu obchodních podmínek, přičemž vymezil předpoklady, za nichž je takové ujednání v pořádku. V § 1753 o. z. je již výslovný zákaz překvapivých ujednání v obchodních podmínkách, který obč. zák. sice neobsahoval, ale judikatura jej dovodila v rámci zkoumání přiměřenosti ujednání spotřebitelských smluv.

NS 21 Cdo 1912/2000 (R 35/2002), rozhodnutí ze dne 23. 5. 2001: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Osoba dlužníkovi blízká se může ve smyslu ustanovení § 42a odst. 2 obč. zák. ubránit odpůrčí žalobě, jen jestliže prokáže, že o dlužníkově úmyslu zkrátit odporovaným právním úkonem věřitele nevěděla a ani nemohla vědět, přestože vyvinula „pečlivost“ k poznání tohoto dlužníkova úmyslu a šlo o „náležitou pečlivost“. Vynaložení náležité pečlivosti předpokládá, že osoba dlužníkovi blízká vykonala s ohledem na okolnosti případu a s přihlédnutím k obsahu právního úkonu dlužníka takovou činnost (aktivitu), aby dlužníkův úmysl zkrátit věřitele, který tu byl v době odporovaného právního úkonu, z jejích výsledků poznala (tj. aby se o tomto úmyslu dozvěděla). Má-li se osoba dlužníkovi blízká ve smyslu ustanovení § 42a odst. 2 obč. zák. ubránit odpůrčí žalobě, musí prokázat, že dlužníkův úmysl zkrátit věřitele nemohla i při náležité pečlivosti poznat, i když dlužník uzavřením odporované smlouvy nebo učiněním odporovaného právního úkonu v její prospěch plní svou „morální“ nebo právní povinnost (ze zákona, smlouvy nebo z jiného právního důvodu).

Komentář: Zákoník presumuje vědomost osoby blízké o úmyslu dlužníka zkrátit věřitele. Na svoji obranu tak stále může uvést důkaz o tom, že jí dlužníkův úmysl zkrátit věřitele znám nebyl a ani znám být nemusel. Jaká míra obezřetnosti se od ní vyžaduje, lze odvodit analogicky z § 4 odst. 2 – je-li presumována určitá vědomost, pak jde o vědomost, jakou si důvodně osvojí osoba případu znalá při zvážení okolností, které jí musely být v jejím postavení zřejmé. z těchto kritérií vychází i dosavadní judikatura.

§ 6

I. ÚS 3512/11, rozhodnutí ze dne 11. 11. 2013: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Obsah smlouvy má být pro průměrného spotřebitele dostatečně čitelný, přehledný a logicky uspořádaný. Například smluvní ujednání musí mít dostatečnou velikost písma, nesmějí být ve výrazně menší velikosti, než okolní text, nesmějí být umístěna v oddílech, které vzbuzují dojem nepodstatného charakteru. V rámci spotřebitelských smluv ujednání zakládající smluvní pokutu (podobně jako rozhodčí doložka) zásadně nemohou být součástí tzv. Všeobecných obchodních podmínek, nýbrž toliko spotřebitelské smlouvy samotné (listiny, na niž spotřebitel připojuje svůj podpis). Výjimku představují specifické případy, kdy se z povahy věci uplatňuje specifický režim (např. smlouva o přepravě osob s ohledem na § 3 vyhlášky č. 175/2000 Sb., o přepravním řádu pro veřejnou drážní a silniční osobní dopravu, apod.).

Komentář: Uvedené rozhodnutí pouze konkrétně určuje, které náležitosti lze považovat za spotřebiteli srozumitelné a které již nikoli. Nejedná se o nic jiného, než o rozvedení povinnosti jednat poctivě ve vztazích se spotřebitelem. Rozhodnutí tedy příkladem konkretizuje zákonné ustanovení § 1811 o. z.

NS 25 Cdo 127/2007, rozhodnutí ze dne 2. 9. 2008: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Odpovědnost za škodu vzniklou porušením předsmluvní povinnosti bezdůvodným ukončením jednání o uzavření smlouvy se posuzuje podle ustanovení § 415 a § 420 občanského zákoníku, a že při respektování zásady smluvní volnosti a rovného postavení účastníků lze chování jednoho z potenciálních smluvních partnerů považovat za protiprávní ve smyslu ustanovení § 415 občanského zákoníku za předpokladu, že jednání o uzavření smlouvy dospělo do stádia, kdy jedna ze stran byla v důsledku chování druhé strany v dobré víře, že smlouva bude uzavřena a druhá strana ukončila jednání o uzavření smlouvy, aniž k tomu měla legitimní důvod. Porušení prevenční povinnosti má ovšem za následek vznik odpovědnosti za škodu podle § 420 občanského zákoníku jen tehdy, jsou-li současně splněny další zákonem stanovené podmínky, tj. existence škody, příčinná souvislost mezi škodou a porušením prevenční povinnosti a zavinění škůdce.

Komentář: Úprava předsmluvní odpovědnosti je úpravou obecnou, která se užije při uzavírání všech smluv, nejen těch, které jsou uvedeny v části IV hlavě druhé. Není tak vyloučeno, aby se předsmluvní odpovědnost nevztahovala i na smlouvy týkající se vypořádání podílového spoluvlastnictví. Je-li připravena smlouva řešící mimosoudně vypořádání podílového spoluvlastnictví a odmítne-li ji bezdůvodně jedna ze smluvních stran podepsat, může být povinna nahradit druhé smluvní straně škodu z toho vzniklou.

NS 30 Cdo 1385/2006, rozhodnutí ze dne 18. 3. 2008: judikát lze nadále užívat

Právní věta: v souladu s obecně uznávanou presumpcí poctivosti jednání subjektů práva se rovněž předpokládá, že právnická osoba má dobrou pověst do té doby, dokud není proveden úspěšně důkaz opaku. To znamená, že podle tohoto východiska se hodnotí i neoprávněnost zásahu do dobré pověsti právnické osoby. Dobrá pověst právnické osoby vzniká okamžikem vzniku právnické osoby a trvá po celou dobu její existence. Současně je však třeba přihlížet k tomu, že dobrou pověst právnické osoby je nezbytné v konkrétním případě hodnotit podle jejího chování v obchodních vztazích. Pokud tento subjekt neplní své závazky řádně a včas, popř. pouze výjimečně dostojí svým povinnostem včas, nelze dospět k závěru, že jde o právnickou osobu – podnikatele, která by požívala dobré pověsti.

Komentář: Rozhodnutí vymezuje, podle čeho je třeba hodnotit dobrou pověst právnické osoby-podnikatele ve vztahu k ochraně, kterou jí poskytuje občanský zákoník. Na tomto posouzení o. z. nic nemění.

II. ÚS 3/06 (N 185/47 SbNU), rozhodnutí ze dne 6. 11. 2007: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Respekt a ochranu autonomie vůle považoval Ústavní soud ve své předchozí judikatuře za zcela elementární podmínku fungování materiálního právního státu, za původní „matrici“ vztahu mezi jednotlivcem a veřejnou mocí ve smyslu „konstanty“ vytčené před závorkou, „v níž se ocitají jednotlivá specifikovaná základní práva pozitivně právně formulovaná v reakci na jejich masové porušování autoritativními či totalitními režimy. Přesto však ochrana autonomie vůle nemůže být absolutní tam, kde existuje jiné základní právo jednotlivce nebo ústavní princip či jiný ústavně aprobovaný veřejný zájem, které jsou způsobilé autonomii vůle proporcionálně omezit. Tímto druhým principem je zásadní ochrana té osoby, která činila právní úkon s důvěrou v určitý, jí druhou stranou prezentovaný skutkový stav. Ten, kdo vyvolal určité jednání, se nesmí ex post dovolávat vad jednotlivých úkonů, které sám způsobil. Uplatňování principu důvěry v úkony dalších osob při veškerém sociálním styku s nimi je základním předpokladem pro fungování komplexní společnosti (Luhmann, N.: Vetrauen. Ein Mechanismus der Reduktion socialer Komplexität. Stuttgart 1989, s. 1). Důvěru je třeba pokládat za elementární kategorii sociálního života. Jednak vyjadřuje vnitřní postoj odrážející eticky odůvodněné představy a očekávání jednotlivých členů společnosti a z druhé strany je výrazem principu právní jistoty, který představuje jednu z fazet materiálně, tj. hodnotově, chápaného právního státu, jehož ústavně normativní výraz je obsažen v čl. 1 odst. 1 Ústavy ČR. Naznačená konkretizace principu právního státu je oním principem, který působí na straně stěžovatele a proti principu autonomie vůle, kterého se dovolávají obecné soudy. Je pak primárně úkolem obecných soudů najít praktickou konkordanci mezi oběma protikladně působícími principy tak, aby zůstalo zachováno maximum z obou, a tak, aby výsledek byl slučitelný s obecnou představou spravedlnosti.

Komentář: Obecným korektivem jednání každého jedince je princip poctivosti. z tohoto principu mimo jiné plyne, že v rámci uzavírání smlouvy má každý brát v úvahu oprávněné zájmy druhé strany, nezkreslovat a nezamlčovat informace důležité pro uzavření smlouvy. z principu poctivosti však také plyne, že každý má jednat v souladu s očekáváním druhé smluvní strany, bylo-li toto očekávání vyvoláno právě jeho jednáním. Ústavní soud deklaruje tento princip důvěry jako jeden možný výraz principu právní jistoty.

NS 26 Cdo 2876/2000 (R 43/2003), rozhodnutí ze dne 21. 8. 2002: judikát by neměl být užíván

Právní věta: o výpovědní důvod ve smyslu § 9 odst. 3 písm. a) zákona č. 116/1990 Sb. Ve znění pozdějších předpisů jde i tehdy, bylo-li pozastaveno provozování živnosti nájemcem nebytových prostor; uplatnění tohoto výpovědního důvodu však nesmí být v rozporu s dobrými mravy (§ 39 obč. zák.).

Komentář: Byť se formulace výpovědního důvodu na první pohled příliš nezměnila, v kontextu nové právní úpravy existují spíše důvody pro odmítnutí výše zmíněného závěru. Samozřejmě je to primárně otázka výkladu smlouvy – jaká byla vůle stran při jejím uzavření, zda byly minimálně srozuměny s tím, že skutková podstata toho výpovědního důvodu zahrnuje i případy volního jednání nájemce, případně za jakých podmínek? Jsme-li na pochybách, je důležité, že se tu jedná o zvláštní případ následku změny okolností. To znamená, že výpovědní důvod obecně kryje toliko ty případy, které vznikly až po uzavření smlouvy a to nezávisle na vůli nájemce. k tomu ostatně míří i jednoduchý jazykový výklad – ke ztrátě nedochází z vůle subjektu, ale proti jeho vůli. Navíc dle § 6 odst. 2 o. z. nikdo nesmí těžit ze svého nepoctivého činu. Toto pravidlo by mělo minimálně postihnout libovůli nájemce bez racionálního ospravedlnění. k naplnění výpovědního důvodu proto nestačí, že již nechce podnikat, případně že se mu nedaří, jak si myslel, a proto své podnikatelské oprávnění pozastaví nebo zruší. Výše nastíněná rizika má nájemce řešit přímo při uzavírání smlouvy, takové dobrodiní mu následně zákoník neposkytuje.

II. ÚS 219/95 (N 48/5 SbNU), rozhodnutí ze dne 12. 6. 1996: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Vydržení není uvedeno mezi výjimkami v § 143 občanského zákoníku, proto stane-li se oprávněný držitel vydržitelem věci, přejde tato věc do bezpodílového spoluvlastnictví manželů, pokud manželé žijí v trvajícím manželství za existujícího bezpodílového spoluvlastnictví.

Komentář: v rozhodnutí se připouští, že k vydržení do SJM postačuje naplnění podmínek vydržení pouze u jednoho z manželů. Tento závěr je však v souladu s o. z. třeba doplnit tím, že pokud by druhý z manželů byl ve zlé víře (věděl o nedostatku titulu či dokonce tento nedostatek způsobil), jednal by nepoctivě, což by v jeho případě nemohlo k nabytí vlastnického práva vést (§ 6 odst. 2 o. z.). k tomu srov. rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 31. října 1996, sp. zn. 3 Cdon 231/96.

KS České Budějovice 8 Co 1799/95 (R 9/97), rozhodnutí ze dne 2. 11. 1995: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Zákaz vymáhání výher ze sázek a her podle kogentního ustanovení § 845 obč. zák. nelze v konkrétním případě řešit poukazem na ustanovení § 3 obč. zák.

Komentář: Nový občanský zákoník silně akcentuje myšlenku poctivosti a dobré víry. Na základě toho lze uzavřít, že daný případ by se odlišně posoudil v případě, kdy hráč věděl o vadě automatu, případně o chybějícím veřejnoprávním povolení, a jinak v případě, kdy o těchto skutečnostech nevěděl. V prvním případě je namístě plná aplikace § 2874 o nevymahatelnosti výhry. Pokud by však hráč neměl důvod pochybovat o tom, že k hracímu automatu je vydáno potřebné veřejnoprávní povolení, pak je namístě spíše chránit hráče a jeho dobrou víru, než podvodně jednajícího provozovatele. Poukázat lze jistě i na § 2 odst. 3, dle kterého použití právního předpisu nesmí být v rozporu s dobrými mravy.

§ 7

NS 31 Cdo 3177/2005, rozhodnutí ze dne 30. 1. 2008: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Nabyvatel nemůže v důsledku toho, že třetí osoba odstoupila od smlouvy uzavřené s jeho právním předchůdcem, přijít o vlastnické právo k nabytému majetku, jestliže v době uzavření kupní smlouvy byl jako kupující se zřetelem ke všem okolnostem v dobré víře o tom, že zde není důvod, pro který by některá ze smluvních stran předchozí kupní smlouvy (uzavřené mezi právním předchůdcem nabyvatele a třetí osobou) mohla od této kupní smlouvy účinně odstoupit. Za předpokladu, že nabyvateli v době uzavření kupní smlouvy, kterou věc byla na něj převedena, bylo známo, že některá ze smluvních stran předchozí kupní smlouvy (uzavřené mezi jeho předchůdci) může od kupní smlouvy odstoupit a že důvody pro odstoupení od smlouvy již byly naplněny, nepožívá vlastnické právo nabyvatele k majetku, jenž nabyl kupní smlouvou, ústavní ochrany (pro absenci dobré víry), a v důsledku odstoupení od kupní smlouvy uzavřené mezi jeho právními předchůdci se tak obnovuje vlastnické právo prodávajícího z této kupní smlouvy. Nezakotvuje-li příslušná úprava, v níž má dobrá víra konkrétní osoby právní význam, domněnku, že taková osoba je ohledně existence určitých skutečností v dobré víře, stíhá povinnost důkazní (a posléze i břemeno důkazní) o této dobré víře osobu, které je dobrá víra – v rovině právní – ku prospěchu. Proto v případě, že vzdálenější právní předchůdce vlastníka odstoupí od smlouvy, kterou věc nabyl přímý předchůdce, který ji později vlastníkovi převedl, nese procesní odpovědnost za nesplnění povinnosti tvrzení a důkazní povinnosti ohledně své dobré víry při uzavření kupní smlouvy žalovaný pozdější nabyvatel.

Komentář: Občanský zákoník obecně zakotvuje domněnku dobré víry, tudíž v tomto ohledu je judikát nepoužitelný. Důkazní břemeno o tom, že třetí osoba nabyla věc ve zlé víře, tak leží na žalobci, který tvrdí, že v důsledku odstoupení od smlouvy se jeho vlastnické právo obnovilo. Závěr o tom, že odstoupení od smlouvy nemá vliv na právní postavení třetích osob, sleduje i nový zákoník.

NS 21 Cdo 2074/2003, rozhodnutí ze dne 12. 8. 2004: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Nepodaří-li se náležitě objasnit všechny okolnosti o tom, zda zástavní věřitel přijal zástavu v dobré víře, že zástavce je oprávněn věc zastavit, a jsou-li tedy o dobré víře zástavního věřitele pochybnosti, pak platí, že zástavní věřitel jednal v dobré víře.

Komentář: Judikát se vztahuje k již překonané právní úpravě, ale závěr, který je vysloven ve vztahu k dobré víře zástavního věřitele, je i nadále platný, a to v kontextu § 7 a 1343 o. z.

§ 8

NS Cdo 2707/2007 (R 81/2010), rozhodnutí ze dne 14. 10. 2009: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Ujednání o smluvní pokutě v obchodněprávních vztazích je možné posuzovat jako neplatný právní úkon pro rozpor s dobrými mravy podle § 39 obč. zák. pouze v případě, že by se dobrým mravům příčily okolnosti, za kterých byla smluvní pokuta sjednána, a to i případně ve spojení se skutečností, že byla sjednána nepřiměřeně vysoká smluvní pokuta. Ujednání o smluvní pokutě není však možno v obchodněprávních vztazích považovat za neplatné podle § 39 obč. zák. pouze z důvodu nepřiměřenosti sjednané výše smluvní pokuty.

Komentář: Nový občanský zákoník má v § 2051 obdobnou právní úpravu, jaká byla v § 301 obch. zák., tj. moderační právo soudu ke snížení smluvní pokuty v případě její nepřiměřené výše. Sjednaná smluvní pokuta, jejíž výše je nepřiměřená, není automaticky absolutně neplatná, jak tomu bylo do 31. 12. 2013 dle obč. zák. Není však vyloučeno, aby způsob, jakým byla smluvní pokuta včetně její výše sjednána, byl zjevně v rozporu s dobrými mravy. Následkem pak je absolutní neplatnost právního jednání, avšak s odklonem k § 577 o. z.

NS Cpjn 6/2009 (R 6/2010), rozhodnutí ze dne 14. 4. 2009: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Skutečnost, že výkon vlastnického práva realizovaný žalobou na vyklizení bytu (nebo nemovitosti sloužící k bydlení) je uplatňován v rozporu s dobrými mravy, se podle okolností daného případu projeví buď určením delší než zákonné lhůty k vyklizení (§ 160 odst. 1 o. s. ř.), vázáním vyklizení na poskytnutí přístřeší či jiného druhu bytové náhrady, nebo i zamítnutím žaloby (pro tentokrát).

Komentář: Výkon práva již není v novém občanském zákoníku výslovně poměřován souladností s dobrými mravy. Zákoník však požaduje, aby použití právního předpisu (tedy jeho aplikace) nebyla v rozporu s dobrými mravy a nevedla ke krutosti nebo bezohlednosti urážející obyčejné lidské cítění (§ 2 odst. 3). Jedná se tedy o jinou úvahu – ne o tom, zda počínání žalobce je v rozporu s dobrými mravy, ale zda by se do této kolize dostalo užití určitého pravidla soudem. Nelze-li pak takové pravidlo použít, je třeba postupovat podle § 10 a rozhodnout podle analogie zákona případně analogie práva (§ 10 odst. 2). V takovém případě nelze vyloučit, že soudy budou respektovat dosavadní judikaturu i s tím, že budou vázat vyklizení např. na poskytnutí bytové náhrady, nedojde-li ke změně okolností, nebo na delší dobu plnění. Další možností by bylo zhodnotit, zda ze strany žalobce nejde o zjevné zneužití práva (§ 8), kterému by odmítl poskytnout ochranu. Při tomto postupu však nepřichází v úvahu založení povinnosti na straně žalobce, pouze zamítnutí žaloby.

KS Ostrava 15 Co 162/2004 (R 79/2005), rozhodnutí ze dne 17. 8. 2004: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Jestliže dlužník porušil povinnost platit včas dohodnuté splátky úvěru jen proto, že mu věřitel znemožnil nakládat s peněžními prostředky uloženými na účtech, které pro dlužníka vedl, je vymáhání smluvní pokuty vzniklé porušením výše uvedené povinnosti dlužníka výkonem práva v rozporu s dobrými mravy (§ 3 odst. 1 obč. zák.).

Komentář: Nový zákoník již neobsahuje výslovný odkaz na korektiv dobrých mravů v rámci hodnocení výkonu práva. Namístě je však aplikovat buď § 8 (zákaz zjevného zneužití práva), anebo § 2 odst. 2 (použití právního předpisu nesmí být v rozporu s dobrými mravy).

NS 31 Cdo 1096/2000 (R 59/2003), rozhodnutí ze dne 14. 11. 2002: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Při úvaze o tom, zda vyklizení bytu má být výjimečně vázáno na zajištění bytové náhrady (§ 3 odst. 1 obč. zák.), nelze pominout okolnost, že vyklizovaný, který v bytě dlouhodobě bydlí v přesvědčení, že mu svědčí platný titul bydlení, nedostatek tohoto titulu nezpůsobil.

Komentář: Občanský zákoník již nepočítá s dobrými mravy jako korektivem výkonu práva. Místo toho zakazuje zjevné zneužití práva (§ 8) a použití právního předpisu v rozporu s dobrými mravy (§ 2 odst. 3). Zároveň je nutno upozornit, že nová právní úprava již v rámci nájemního bydlení nezná institut bytové náhrady. Konstituovat bytovou náhradu analogickou aplikací jiného pravidla tak již není možné. Soud zde však vyslovil názor, že může bytovou náhradu přiznat i bez toho, aby se uchýlil k analogii. Přitom se odkázal mj. na čl. VII zásad občanskoprávních vztahů vyjádřených v původní redakci obč. zák., který obsahoval zákaz zneužití práva. Lze proto předpokládat, že soud se svých závěrů podrží a v případech zvláštního zřetele hodných omezí právo vlastníka na vyklizení povinností zajistit náhradní bydlení (viz R 39/86). Domníváme se však, že takový postup není správný. Na okraj lze dodat, že podle o. z. by tu došlo ke zhojení na základě § 2238.

NS 20 Cdo 1506/99 (R 12/2002), rozhodnutí ze dne 28. 6. 2001: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Na základě ustanovení § 3 odst. 1 obč. zák. nelze zamítnout žalobu o vyklizení nebytových prostor, jestliže smlouva o jejich nájmu je absolutně neplatná.

Komentář: Občanský zákoník již neužívá korektiv dobrých mravů k posouzení výkonu práva. Uvažovat lze o užití § 2 odst. 3, případně § 8. Závěr je však korektní v tom, že není-li titul, není právní důvod k užívání. Skutečnost, kdo neplatnost právního titulu způsobil, se zohlední v rámci náhrady škody.

NS 25 Cdo 2895/99 (R 5/2002), rozhodnutí ze dne 29. 3. 2001: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Má-li být bezdůvodné obohacení vydáno v penězích a nesplní-li dlužník svoji platební povinnost včas, má věřitel právo požadovat též úroky z prodlení (§ 517 obč. zák.). Uplatnění práva na úrok z prodlení není samo o sobě výkonem práva, který je v rozporu s dobrými mravy (§ 3 odst. 1 obč. zák.).

Komentář: i když nová právní úprava již neužívá dobré mravy jako korektiv výkonu práva, lze tyto závěry vztáhnout též k § 2 odst. 3 a § 8.

§ 10

NS 22 Cdo 1438/2004, rozhodnutí ze dne 16. 5. 2005: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Rozhodnutí soudu o zřízení věcného břemene nelze vydat na základě analogické aplikace zákona.

Komentář: v české civilistice panuje dogma, že konstitutivní rozhodnutí mohou být vydávána pouze v případech zákonem výslovně upravených. Přesto najdeme rozhodnutí Nejvyššího soudu, kdy to připouští (srov. rozsudek ze dne 24. 11. 2009, sp. zn. 22 Cdo 4414/2007). Kategorický závěr by platit neměl (např. V německé či rakouské procesualistice tomu tak není), ale to, zda dojde k posunu, není otázkou nového občanského zákoníku. Lze spíše předpokládat, že tento závěr přetrvá.

§ 11

NS 29 Odo 1324/2006 (R 74/2009), rozhodnutí ze dne 8. 10. 2008: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Postoupí-li zástavní věřitel pohledávku zajištěnou zástavním právem zástavnímu dlužníku, zanikne zástavní právo splynutím (§ 584 obč. zák.).

Komentář: Případ splynutí zástavního věřitele se zástavním dlužníkem (zástavní věřitel se stane vlastníkem zástavy) se podle nové právní úpravy posoudí shodně, též dojde k zániku zástavního práva.

§ 12

NS ČSR 2 Cz 1/81 (R 10/82), rozhodnutí ze dne 30. 1. 1981: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Dojde-li mezi podílovými spoluvlastníky rodinného domku k neshodě o právech a povinnostech vyplývajících z podílového spoluvlastnictví (§ 139 obč. zák.) v otázce výše úhrady, která by měla být placena některým ze spoluvlastníků za užívání bytu v tomto domku, rozhodne i o této neshodě soud.

Komentář: Zákoník neobsahuje výslovně ustanovení o tom, že když mezi spoluvlastníky dojde k neshodě o tom, zda plní své povinnosti podle zákona, mohou se obrátit na soud, aby rozhodl. Právo obrátit se na soud vyplývá z obecného ustanovení § 12 o. z.

§ 13

NS 31 Cdo 717/2010 (R 104/2012), rozhodnutí ze dne 16. 5. 2012: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Při posouzení, zda se účastníky sjednaná sazba úroků z prodlení příčí dobrým mravům ve smyslu § 39 obč. zák., nelze bez zvážení všech rozhodných okolností konkrétního případu vyjít pouze ze závěrů jiného rozhodnutí soudu v obdobné věci a nepostačí jen srovnání smluvené sazby úroku z prodlení se sazbou zákonnou.

Komentář: Soud rozhodoval spor mezi podnikateli. Odmítl mechanické posuzování výše sjednaných úroků z prodlení s podpůrnou zákonnou sazbou, stejně jako jednoduché následování předchozích rozhodnutí (má-li případ odlišné znaky v konkrétních okolnostech). Samotná výše sjednaných úroků z prodlení tak nemůže založit rozpor s dobrými mravy. Tyto úvahy obstojí i s ohledem na novou právní úpravu.

NS 22 Cdo 82/2008, rozhodnutí ze dne 2. 2. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Výši náhrady za zrušení věcného břemene nelze stanovit jen podle zákona o oceňování majetku. Ustanovení § 151p odst. 3 obč. zák. o tom, že náhrada za zrušení věcného břemene má být přiměřená, patří k právním normám s relativně neurčitou hypotézou, které přenechávají soudu, aby podle svého uvážení v každém jednotlivém případě vymezil sám hypotézu právní normy ze širokého, předem neomezeného okruhu okolností. Přitom je třeba zvážit okolnosti, za kterých věcné břemeno vzniklo, zda bylo zřízeno bezúplatně či za úhradu. Při rozhodování o výši přiměřené náhrady za zrušení věcného břemene je třeba vycházet z rozsahu majetkového prospěchu, kterého se zrušením věcného břemene dostává vlastníkovi zatížené nemovitosti, jakož i z majetkových důsledků zániku věcného břemene pro oprávněného.

Komentář: z rozhodnutí lze i nadále vycházet, § 1299 o. z. je formulován obdobně a i zde má prostor soudcovská úvaha. V této souvislosti lze však vzpomenout § 13 o. z., který dává této úvaze limity.

§ 14

NSS 7 As 17/2007 (1816/09 Sb. NSS), rozhodnutí ze dne 21. 2. 2008: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Možnost uplatnění svépomoci podle § 6 občanského zákoníku je vázána výlučně na skutkový předpoklad, že neoprávněný zásah do práva bezprostředně hrozí, nikoliv na předpoklad, že zásah do práva někdy v minulosti nastal a vyvolal protiprávní stav, který stále trvá.

Komentář: v tomto případě o. z. též vyžaduje bezprostřední hrozbu zásahu a ne existenci protiprávního stavu.

§ 17

NS 28 Cdo 292/2009, rozhodnutí ze dne 5. 8. 2009: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Kdo jedná jménem neexistující obchodní společnosti, je z daného jednání zavázán sám.

Komentář: k závěru již není třeba analogické aplikace pravidla o překročení zástupčího oprávnění, vyjít lze z obecného pravidla o tom, že zřídí-li někdo právo nebo uloží-li povinnost tomu, co osobou není, přičte se právo nebo povinnost osobě, které podle povahy právního případu náleží.

§ 20

NS 29 Cdo 1899/2008 (R 1/2011), rozhodnutí ze dne 25. 2. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Rozhodčí soud při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky je právnickou osobou.

Komentář: Rozhodnutí bylo později zrušeno (nález ÚS ze dne 16. 7. 2013, sp. zn. I. ÚS 1794/10), ale z jiného důvodu, než kam míří právní věta (řešila se otázka vrácení poplatku za rozhodčí řízení). Otázka právní subjektivity Rozhodčího soudu je však řešena stejně i za účinnosti o. z., právnickou osobou je i takový subjekt, jehož právní osobnost zákon uzná (např. tím, že danému subjektu přizná vlastnosti, kterými se právnické osoby vyznačují).

NS 21 Cdo 158/2007, rozhodnutí ze dne 24. 9. 2008: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Příspěvková organizace kraje je subjektem způsobilým k dědění ze závěti.

Komentář: Zákoník neomezuje, koho může zůstavitel povolat za dědice, jde-li o subjekt práva.

NS 25 Cdo 1319/2004 (R 16/2006), rozhodnutí ze dne 22. 2. 2005: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Odpovědnost starosty obce za škodu, kterou obci způsobil při výkonu funkce, se řídí ustanovením § 420 a násl. obč. zák.

Komentář: Povinnost nahradit způsobenou újmu se i nadále řídí občanským zákoníkem, konkrétně § 2913. Otázkou, kterou je třeba v této souvislosti řešit, je to, zda na starosty (radní, zastupitele) dopadá povinnost péče řádného hospodáře zakotvená v § 159 o. z. Odpověď předurčuje výklad § 20 o. z., tedy zda se tato povinnost slučuje s právní povahou veřejnoprávní korporace, kterou obec je. V úvahu je totiž třeba vzít ústavně zaručené pasivní volební právo, které by mohlo být přísným testem § 159 o. z. omezováno.

NS Cpjn 27/98 (R 19/99), rozhodnutí ze dne 27. 1. 1999: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Bezpečnostní informační služba je právnickou osobou.

Komentář: Zákoník stanoví, že právnickou osobou je též takový subjekt, který zákoník za právnickou osobu uzná. k tomu může dojít i tím, že jsou subjektu přiznány vlastnosti právnické osoby.

§ 22

NS 21 Cdo 2192/2001 (R 53/2004), rozhodnutí ze dne 1. 8. 2002: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Právnická osoba se ve smyslu ustanovení § 42a odst. 2 obč. zák. považuje za osobou blízkou dlužníku, který je fyzickou osobou, je-li dlužník jejím statutárním orgánem (členem statutárního orgánu), jakož i tehdy, je-li dlužník společníkem, členem nebo zaměstnancem této právnické osoby (popřípadě má-li k ní jiný obdobný vztah) a současně, kdyby důvodně pociťoval újmu, kterou utrpěla právnická osoba, jako újmu vlastní.

Komentář: Závěry jsou překonány výslovnou právní úpravou.

NS 21 Cdo 530/2001, rozhodnutí ze dne 7. 3. 2002: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Je-li allografní závětí povolána za zůstavitelova dědice právnická osoba, jsou osobami jí blízkými, a tedy nezpůsobilými svědky závěti, fyzické osoby, které činí za tuto právnickou osobu právní úkony, jakož i fyzické osoby, které jsou společníky, členy nebo zaměstnanci této právnické osoby nebo které k ní mají jiný obdobný vztah, jestliže by důvodně pociťovaly újmu, kterou by utrpěla právnická osoba povolaná za zůstavitelova dědice, jako újmu vlastní. Platnost allografní závěti je třeba posuzovat k okamžiku a se zřetelem na okolnosti, kdy byla pořízena.

Komentář: Soud analogicky aplikoval pravidlo o osobách blízkých též na právnické osoby, což je samo o sobě problematické, neboť jde o statusové pravidlo. Nový zákoník reaguje v pravidle o blízkých osobách tím, že zvláštní podmínky nebo omezení mezi osobami blízkými rozšiřuje i na členy statutárního orgánu a na ty, kdo právnickou osobu podstatně ovlivňují jako její členové nebo na základě dohody či jiné skutečnosti. Činí to však pouze pro případ převodů majetku, pro jeho zatížení nebo přenechání k užití jinému, jde-li o podmínky a omezení sloužící k ochraně třetích osob. Pravidlo o vyloučení některých osob z funkce svědka jistě slouží též k ochraně třetích osob, přičemž v rámci dědického práva dochází k převodu majetku. Lze konstatovat, že závěr soudu není v rozporu s o. z. Pokud jde o posouzení platnosti závěti, je třeba zohlednit přechodné pravidlo, které může vést ke zhojení dříve pořízené závěti.

§ 31

NS 30 Cdo 3321/2008, rozhodnutí ze dne 24. 3. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Při posuzování způsobilosti nezletilého k přijetí daru je významné též hledisko finančního (hodnotového) profitu darování v porovnání s případnými v úvahu přicházejícími povinnostmi či omezeními, jež by pro nezletilého měly z takového obdarování plynout. Taková verifikace se přitom bude odvíjet od zjištění jedinečných skutkových okolností, zásadně významných pro právní posouzení věci.

Komentář: Nová právní úprava v obecné rovině nic nemění na posuzování způsobilosti nezletilých, stále se vychází z postupného rozvoje rozumové a volní vyspělosti.

NS ČSR 5 Cz 97/80 (R 48/84), rozhodnutí ze dne 20. 2. 1981: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Způsobilost nezletilých osob k určení otcovství souhlasným prohlášením rodičů je třeba posuzovat v souladu s § 9 obč. zák. podle toho, je-li takové prohlášení přiměřené rozumové a mravní vyspělosti nezletilce odpovídající jeho věku a schopnosti posoudit význam tohoto prohlášení.

Komentář: Nový občanský zákoník na rozdíl od dosavadní právní úpravy výslovně stanoví, že v případě prohlášení ne plně svéprávné osoby soud podle okolností případu posoudí, zda tato osoba je schopna jednat sama, nebo zda za ni bude jednat opatrovník. To však nic nemění na tom, že základní úvahu bude soud činit o tom, zda je nezletilý dostatečně volně a rozumově k takovému prohlášení způsobilý.

KS Ostrava 13 Co 678/79 (R 13/81), rozhodnutí ze dne 20. 11. 1979: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Pokud za účastníka prémiového spoření ukládají své peníze na jeho vkladní knížku rodiče nebo jiné osoby, jde zpravidla o darování ukládaných peněžních částek; i nezletilý účastník prémiového spoření mladých má ve smyslu ustanovení § 9 obč. zák. způsobilost k přijetí takového daru; pokud by později došlo k důvodnému domáhání se vrácení daru, týká se povinnost vrátit dar jen darovaných peněžních částek (vkladový vztah mezi vkladatelem a státní spořitelnou tím není dotčen).

Komentář: Nová právní úprava na hodnocení případu nemá vliv, závěry jsou platné i pro finanční produkty soudobého trhu. Obdobně rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 4. 2. 2010, sp. zn. 28 Cdo 3429/2008.

§ 39

NS 30 Cdo 2567/2004 (R 62/2006), rozhodnutí ze dne 29. 11. 2005: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: „Osobou nevidomou“ ve smyslu ustanovení § 476e obč. zák. se rozumí osoba, jíž zrakové postižení (nekompenzovatelné technickými či jinými pomůckami) zcela znemožňuje, popřípadě podstatně snižuje možnost v celém rozsahu vnímat okolnosti pořízení závěti, o nichž má svědčit.

Komentář: Nový občanský zákoník již nevidomou osobu přímo mezi svědky nejmenuje. Ale závěry tohoto judikátu lze použít ve vztahu k předběžnému prohlášení dle § 38, resp. § 39. Občanský zákoník výslovně nevylučuje nevidomé osoby ze svědectví pořízení závěti. k takovému závěru však lze dospět výkladem § 1539 odst. 2.

§ 55

NS ČSR 3 Cz 106/75 (R 14/77), rozhodnutí ze dne 27. 12. 1975: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Rozhodnutím soudu o zbavení nebo omezení způsobilosti k právním úkonům se od právní moci tohoto rozhodnutí mění právní postavení občana v tom smyslu, že není nadále zcela nebo zčásti způsobilý nabývat svými právními úkony (popřípadě jen některými právními úkony) práv a povinností. Takové rozhodnutí nemůže soud vydat se zpětnou účinností.

Komentář: Nová právní úprava již neumožňuje zbavit člověka svéprávnosti. Nadále je však platný závěr o tom, že rozhodnutí o omezení svéprávnosti nelze vydat se zpětnou účinností.

NS ČSSR 5 Cz 67/63 (R 6/64), rozhodnutí ze dne 21. 10. 1963: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: v řízení o zbavení svéprávnosti se musí soud zaměřit především na zjištění duševního stavu osoby, jíž se řízení bezprostředně týká, tj. zda tato osoba je skutečně stižena duševní poruchou a zda tato porucha dosahuje intenzity předpokládané v § 15 a 16 obč. zák. Jde tu o otázku skutkovou, při jejímž řešení musí soud ve smyslu § 285 a násl. o. s. ř. spolupracovat se znalci-lékaři, resp. s příslušnými zdravotními ústavy. Dalším předpokladem zbavení svéprávnosti je zjištění, zda takto zatížená osoba je či není z tohoto důvodu schopna si své věci sama obstarávat. Při řešení této otázky vychází soud ze skutkových zjištění, učiněných na základě posudku znalců-lékařů v souvislosti s ostatními výsledky dokazování.

Komentář: Případ spadá ještě pod působnost středního občanského zákoníku, tudíž i když se užívá pojem „zbavení svéprávnosti“, případ se týká toliko „omezení svéprávnosti“. Závěry jsou platné i nadále, byť s výhradou, že k úplnému zbavení svéprávnosti již nelze přistoupit.

§ 57

KS Hradec Králové 7 Co 538/97 (R 12/99), rozhodnutí ze dne 8. 1. 1998: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Soud může výrokem rozsudku zbavit fyzickou osobu způsobilosti k právním úkonům nebo ji v této způsobilosti omezit. Výrok rozsudku o omezení způsobilosti fyzické osoby jen ohledně samostatného jednání před soudy a úřady je v rozporu se zákonem.

Komentář: i podle nové právní úpravy se případné omezení svéprávnosti týká schopnosti právně jednat. Zbavení svéprávnosti již nepřipadá v úvahu.

NS ČSSR 5 Cz 67/63 (R 6/64), rozhodnutí ze dne 21. 10. 1963: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: v řízení o zbavení svéprávnosti se musí soud zaměřit především na zjištění duševního stavu osoby, jíž se řízení bezprostředně týká, tj. zda tato osoba je skutečně stižena duševní poruchou a zda tato porucha dosahuje intenzity předpokládané v § 15 a 16 obč. zák. Jde tu o otázku skutkovou, při jejímž řešení musí soud ve smyslu § 285 a násl. o. s. ř. spolupracovat se znalci-lékaři, resp. s příslušnými zdravotními ústavy. Dalším předpokladem zbavení svéprávnosti je zjištění, zda takto zatížená osoba je či není z tohoto důvodu schopna si své věci sama obstarávat. Při řešení této otázky vychází soud ze skutkových zjištění, učiněných na základě posudku znalců-lékařů v souvislosti s ostatními výsledky dokazování.

Komentář: Případ spadá ještě pod působnost středního občanského zákoníku, tudíž i když se užívá pojem „zbavení svéprávnosti“, případ se týká toliko „omezení svéprávnosti“. Závěry jsou platné i nadále, byť s výhradou, že k úplnému zbavení svéprávnosti již nelze přistoupit.

§ 81

NS 30 Cdo 5161/2008 (R 101/2011), rozhodnutí ze dne 11. 11. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Výkonem práva kritiky nedojde k neoprávněnému zásahu do osobnosti fyzické osoby jedině v případě, že jde o kritiku právem přípustnou, resp. kritiku oprávněnou. To předpokládá, že nejsou překročeny meze věcné a konkrétní kritiky, a současně, že je kritika přiměřená i co do obsahu, formy a místa, tj. že nevybočuje z mezí nutných k dosažení sledovaného a zároveň uznaného cíle. o věcnou kritiku nejde, vychází-li z nepravdivých podkladů a dovozuje-li z těchto nepravdivých podkladů vlastní hodnotící úsudky znevažujícího charakteru.

Komentář: Nastíněné meze kritiky, při níž nedojde k zásahu do osobnosti člověka, jsou v souladu s novou právní úpravou.

NS Cpjn 13/2007 (R 54/2010), rozhodnutí ze dne 14. 4. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Došlo-li k zásahu do osobnostních práv v rámci výkonu zákonem stanovených oprávnění, resp. povinností (např. postupem příslušných orgánů v řízení, k němuž jsou ze zákona povolány, výpovědí svědka, resp. účastníka v takovém řízení, úkony advokáta jednajícího za klienta na základě udělené plné moci apod.), pravidelně nepůjde o zásah neoprávněný, pokud subjekt (osoba fyzická či právnická), jenž se zásahu dopustil, nevybočil z mezí takto stanovených práv a povinností; zásah je třeba současně vždy posuzovat v kontextu s okolnostmi, za nichž k němu došlo, a dále s přihlédnutím k funkci, kterou výkon dotčených práv, resp. povinností, plní. Vybočením z mezí takto stanovených práv a povinností v soudním řízení je zejména (například) křivé obvinění (§ 174 trestního zákona č. 140/1961 Sb., resp. § 345 trestního zákoníku č. 40/2009 Sb.), křivá výpověď (§ 175 trestního zákona č. 140/1961 Sb., resp. § 346 trestního zákoníku č. 40/2009 Sb.) nebo přestupek podle § 49 odst. 1 písm. a) zákona č. 200/1990 Sb., o přestupcích, ve znění pozdějších změn a doplňků. Ve věcech veřejného nebo jiného společenského zájmu má každý právo sám nebo s jinými se obracet na státní orgány a orgány územní samosprávy s žádostmi, návrhy a stížnostmi; petice představuje zvláštní kvalifikovaný případ svobody projevu (který je spjat s povinností orgánu veřejné moci na obsah petice reagovat), může tak dojít ke kolizi s ústavněprávní hodnotou, jíž je právo na ochranu cti a dobré pověsti (čl. 10 odst. 1 Listiny základních práv a svobod). Proto bez dalšího neplatí, že „vyloučení neoprávněnosti zásahu do osobnostních práv“ je dáno již tím, že „zásah“ byl vyjádřen obsahem petice, jakožto výrazu ústavně zaručeného práva.

Komentář: Na hodnocení oprávněnosti či neoprávněnosti zásahu do osobnosti člověka v tomto případ nový občanský zákoník nic nemění.

VS Olomouc 1 Co 46/2009 (R 4/2011), rozhodnutí ze dne 25. 6. 2009: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Povinnost poskytnout zadostiučinění za protiprávní zásah do osobnostních práv fyzické osoby zaniká smrtí původce zásahu.

Komentář: Nový občanský zákoník nemění nic na základních pravidlech, z nichž soud vyšel při formulování svého závěru o nepřenositelnosti povinnosti původce zásahu.

NS 30 Cdo 1941/2007 (R 102/2008), rozhodnutí ze dne 31. 1. 2008: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Ochranu osobní cti poskytuje občanský zákoník výlučně proti takovým jednáním, která jsou objektivně způsobilá přivodit újmu na osobnosti subjektu práva tím, že snižují jeho čest u jiných lidí a ohrožují tak vážnost jeho postavení a uplatnění ve společnosti. Není tu rozhodné, zda k újmě skutečně došlo; postačuje objektivní způsobilost příslušného jednání takovou újmu způsobit. k porušení práva na čest může dojít nepravdivými skutkovými tvrzeními difamačního charakteru i zveřejněním nepřípustných hodnotících úsudků o určité osobě. Jsou-li v kritice k charakterizaci určitých jevů a osob použity výrazy, jejichž míra expresivity je ve značném nepoměru k cíli kritiky, respektive je-li obsah kritiky nepřiměřený posuzovanému jednání kritizovaného a vyplývá-li z ní úmysl znevážit či urazit kritizovanou osobu (tzv. intenzivní exces), jde o kritiku nepřiměřenou, která je způsobilá zasáhnout do práva na ochranu osobnosti fyzické osoby (§ 11 obč. zák.).

Komentář: Nový občanský zákoník k hodnocení práva na čest nezaujímá odlišné stanovisko a rovněž vychází z objektivní způsobilosti jednání újmu na cti způsobit.

NS 30 Cdo 1174/2007 (R 29/2009), rozhodnutí ze dne 29. 11. 2007: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Oprávněnou kritikou veřejně činné osoby není uvádění nepravdivých údajů o této osobě nebo hodnotících soudů z těchto údajů vycházejících.

Komentář: Nový zákoník nemění přístup k ochraně osobnosti veřejně činných osob, dosavadní formulované závěry obstojí i nadále.

VS Praha 5 Co 69/93 (R 61/94), rozhodnutí ze dne 11. 6. 1993: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Domáhá-li se žalobce, aby byla žalovanému uložena povinnost vyplývající z ustanovení zákona č. 256/1992 Sb., o ochraně osobních údajů v informačních systémech, nejde tu o ochranu osobnosti (§ 11 obč. zák.) a k řízení o žalobě je příslušný okresní (obvodní) soud ve smyslu ustanovení § 9 odst. 1 o. s. ř.

Komentář: Zákon č. 256/1992 Sb. je již zrušen, nahradil jej zákon č. 101/2000 Sb. i pro něj však nadále platí, že spory vyplývající z uplatňování práv a povinností podle tohoto zákona se neřeší dle práva na ochranu osobnosti. Současně je nutno upozornit na to, že od 1. 1. 2014 došlo ke změně věcné příslušnosti soudů, a i o žalobách, kde je uplatňováno právo na ochranu osobnosti, rozhodují okresní soudy jako soudy I. stupně.

§ 82

NS Cdon 24/95 (R 15/96), rozhodnutí ze dne 19. 7. 1995: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Samo uveřejnění nepravdivého údaje, dotýkajícího se osobnosti fyzické osoby, zakládá zpravidla neoprávněný zásah do práva na ochranu její osobnosti, odůvodňující požadavek na poskytnutí zadostiučinění podle ustanovení § 13 odst. 1 obč. zák. Použití kritiky, ironizování, odsuzování a zavrhování jednání nebo činnosti fyzické osoby, opírající se o okolnosti, o nichž je sdělován nepravdivý údaj, představuje zpravidla citelný neoprávněný zásah do práva fyzické osoby na ochranu její osobnosti, přičemž tu jde o značnou intenzitu neoprávněného zásahu, který bude obvykle mít nepříznivé důsledky pro takto postiženou osobu co do jejího postavení v rodině a ve společnosti. Kritiku počínání fyzické osoby, opírající se o okolnosti, o nichž je sdělován pravdivý údaj (nejde-li o tvrzení, které se dotýká intimní sféry života fyzické osoby), nelze zpravidla pokládat za odporující ustanovení § 11 obč. zák., a to i když v kritice bylo použito v odpovídající míře ironizování, odsuzování a zavrhování kritizovaného počínání fyzické osoby.

Komentář: Na právním posouzení toho, kdy se jedná o zásah do osobnosti člověka, se nic nemění. Důležité je však upozornit na to, že ne každý zásah vyvolává povinnost nahradit újmu, neboť v některých případech je nově nutné zkoumat zavinění.

NS Cdon 18/95 (R 46/95), rozhodnutí ze dne 29. 5. 1995: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Ochrany osobnosti ve smyslu ustanovení § 11 a násl. obč. zák. se lze domáhat také žalobami o určení nepravdivosti zásahů (zejména výroků slovních i písemných) nebo určení, že původce zásahu neoprávněně zasáhl do práva žalobce na ochranu osobnosti; v těchto případech není třeba prokazovat naléhavý právní zájem na takovém určení.

Komentář: Právní věta je v kontextu textu judikátu zavádějící. Smyslem bylo dovodit, že výčet žalob domáhajících se ochrany osobnosti uvedený v § 13 odst. 1 je pouze demonstrativní a jako specifický prostředek ochrany osobnosti lze použít i jiné typy žalob (např. žalobu na určení, že bylo zasaženo do práva na ochranu osobnosti). Stávající úprava § 82 odst. 1 o. z. se ovšem od ustanovení § 13 odst. 1 obč. zák. liší a lze se domnívat, že výčet žalob zde uvedených je taxativní.

§ 132

NSS 7 As 28/2010-102 (2218/11 Sb. NSS), rozhodnutí ze dne 20. 5. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Název občanského sdružení, tak jako název každé právnické osoby (§ 19b odst. 1 občanského zákoníku), musí odpovídat požadavkům na něj kladeným obecně závaznými právními předpisy, jakož i maximě stanovené v § 3 odst. 1 citovaného zákoníku. Název má být proto zásadně pravdivý a přiměřený poměrům konkrétní právnické osoby; má být volen tak, aby byl veřejnosti srozumitelný a aby vůči ní nepůsobil klamavě.

Komentář: Závěry lze v obecné rovině přijmout, občanský zákoník zdůrazňuje, že název nesmí být klamavý, navíc požaduje doplnit uvedení formy. Spolek s názvem „Komise pro cenné papíry“ je ukázkovým případem, který by zcela jistě mohl u veřejnosti vyvolat omyl nebo záměnu dvou zcela rozdílných subjektů, zejména co se týče povahy takového subjektu.

§ 135

NS 23 Cdo 2667/2008 (R 62/2013), rozhodnutí ze dne 13. 1. 2011: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Název kraje jakožto vyššího územního samosprávného celku není před neoprávněným užitím chráněn podle § 12 odst. 1 ve spojení s § 10 odst. 1 obch. zák., ale podle § 19b odst. 2 obč. zák. Užití názvu „kraje“ pro podnikatelské účely je neoprávněným zásahem do oprávněných zájmů „kraje“.

Komentář: Právnickým osobám poskytuje obdobnou ochranu § 135 s tím, že jde-li o obchodní firmu, je tu stejná ochrana jako proti nekalé soutěži (§ 423 odst. 2).

NSS 62 Af 46/2010 (2340/11 Sb. NSS), rozhodnutí ze dne 4. 11. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Jestliže správní orgán prostřednictvím tisku informuje o průběhu či výsledku jím vedeného správního řízení a jestliže má účastník správního řízení za to, že zveřejnění této informace, obsah a způsob, jakým je poskytována, má difamující charakter a poškozuje jeho dobrou pověst (dobrou pověst právnické osoby), pak právním prostředkem ochrany není žaloba podle § 82 s. ř. s., ale žaloba v občanském soudním řízení proti neoprávněnému zásahu do dobré pověsti právnické osoby podle § 19b odst. 3 občanského zákoníku.

Komentář: Nová právní úprava na tomto závěru nic nemění, právnická osoba má svoji dobrou pověst bránit v civilním řízení.

NS 30 Cdo 1385/2006, rozhodnutí ze dne 18. 3. 2008: judikát lze nadále užívat

Právní věta: v souladu s obecně uznávanou presumpcí poctivosti jednání subjektů práva se rovněž předpokládá, že právnická osoba má dobrou pověst do té doby, dokud není proveden úspěšně důkaz opaku. To znamená, že podle tohoto východiska se hodnotí i neoprávněnost zásahu do dobré pověsti právnické osoby. Dobrá pověst právnické osoby vzniká okamžikem vzniku právnické osoby a trvá po celou dobu její existence. Současně je však třeba přihlížet k tomu, že dobrou pověst právnické osoby je nezbytné v konkrétním případě hodnotit podle jejího chování v obchodních vztazích. Pokud tento subjekt neplní své závazky řádně a včas, popř. pouze výjimečně dostojí svým povinnostem včas, nelze dospět k závěru, že jde o právnickou osobu-podnikatele, která by požívala dobré pověsti.

Komentář: Rozhodnutí vymezuje, podle čeho je třeba hodnotit dobrou pověst právnické osoby-podnikatele ve vztahu k ochraně, kterou jí poskytuje občanský zákoník. Na tomto posouzení o. z. nic nemění.

VS Praha 3 Cmo 46/2000 (R 7/2003), rozhodnutí ze dne 23. 4. 2001: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Pro posouzení, zda vytýkané jednání je neoprávněným zásahem do dobré pověsti právnické osoby (§ 19b odst. 3 obč. zák.) nebo nekalosoutěžním jednáním podle § 44 odst. 1 obch. zák., je rozhodné, zda k tomuto jednání došlo mezi soutěžiteli v rámci hospodářské soutěže.

Komentář: Kritéria pro to, kdy se může subjekt domáhat ochrany podle pravidel nekalé soutěže, jsou podle nové právní úpravy totožná. Mění se však nároky. Právnické osobě již obecně nepřísluší právo na zadostiučinění (náhradu nemajetkové újmy), toto má pouze soutěžitel při porušení pravidel o nekalé soutěži.

§ 136

NS 29 Cdo 3692/2010 (R 12/2012), rozhodnutí ze dne 18. 5. 2011: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Zjistí-li rejstříkový soud, že zanikl (či nikdy neexistoval) právní důvod užívání prostor, ve kterých je umístěno zapsané sídlo obchodní společnosti, vyzve ji ke zjednání nápravy. Nezjedná-li společnost v soudem určené přiměřené lhůtě nápravu (nedoloží-li listinu osvědčující právní důvod užívání zapsaného sídla, popř. nerozhodne-li o změně svého sídla), rozhodne soud v řízení podle § 200e o. s. ř. o zrušení společnosti s likvidací (§ 29 odst. 6 obch. zák.).

Komentář: Nová právní úprava vychází z té dosavadní (obdobný závěr jako v judikátu byl dříve prezentovaný i v literatuře – viz Čech, Dědič, Štenglová, 2010, s. 100 an.). Závěry rozhodnutí se týkají nejen obchodních společností a družstev, ale všech právnických osob, které se zapisují do veřejného rejstříku.

§ 137

NS 29 Cdo 3692/2010 (R 12/2012), rozhodnutí ze dne 18. 5. 2011: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Zjistí-li rejstříkový soud, že zanikl (či nikdy neexistoval) právní důvod užívání prostor, ve kterých je umístěno zapsané sídlo obchodní společnosti, vyzve ji ke zjednání nápravy. Nezjedná-li společnost v soudem určené přiměřené lhůtě nápravu (nedoloží-li listinu osvědčující právní důvod užívání zapsaného sídla, popř. nerozhodne-li o změně svého sídla), rozhodne soud v řízení podle § 200e o. s. ř. o zrušení společnosti s likvidací (§ 29 odst. 6 obch. zák.).

Komentář: Nová právní úprava vychází z té dosavadní (obdobný závěr jako v judikátu byl dříve prezentovaný i v literatuře – viz Čech, Dědič, Štenglová, 2010, s. 100 an.). Závěry rozhodnutí se týkají nejen obchodních společností a družstev, ale všech právnických osob, které se zapisují do veřejného rejstříku.

§ 145

MS Praha 9 Ca 420/2008 (2219/11 Sb. NSS), rozhodnutí ze dne 6. 5. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Cíl občanského sdružení deklarovaný v jeho stanovách spočívající v rozhodování majetkových sporů podle zákona o rozhodčím řízení je neslučitelný se zákonem o rozhodčím řízení, podle něhož je oprávněn rozhodovat majetkové spory pouze jeden nebo více rozhodců-fyzických osob anebo stálý rozhodčí soud zřízený na základě zvláštního zákona (§ 2 odst. 1 a § 13 odst. 1 zákona č. 216/1994 Sb., o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů). Neslučitelnost takového cíle sdružení se zákonem je důvodem pro odmítnutí registrace předmětného občanského sdružení podle § 8 odst. 1 písm. c) zákona č. 83/1990 Sb., o sdružování občanů.

Komentář: Účel právnické osoby nesmí být zákonem zakázaný (zde konkrétně jde o zákaz dosažení cíle nezákonným způsobem), proto i nadále je nutno zkoumat, zda některá ze zamýšlených aktivit není vyhrazena podle zvláštní právní úpravy specifické organizačně-právní formě právnické osoby. Činnost rozhodčího soudu jí je.

§ 151

VS Praha 7 Cmo 55/99, rozhodnutí ze dne 28. 2. 2000: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Jednatel je statutární orgán jednající jménem společnosti s ručením omezeným, zatímco prokurista je zástupcem společnosti jednajícím za společnost (v rámci úkonů týkajících se podniku). u jednatele společnosti s ručením omezeným se do obchodního rejstříku zapisuje způsob, jakým jedná jménem společnosti, zatímco u prokuristy se zapisuje pouze způsob jeho podepisování za společnost (způsob, jakým činí svůj podpis), a pouze je-li prokuristů více, zapisuje se určení, zda jde o prokuru samostatnou nebo společnou. Za způsob podepisování prokuristy tedy nelze považovat údaj o tom, že podepisuje společně se statutárním orgánem.

Komentář: Závěr vychází z odlišení člena statutárního orgánu jako toho, kdo jedná jménem společnosti, a prokuristy, jako toho, kdo společnost zastupuje. Nový občanský zákoník považuje i statutární orgán za zástupce společnosti, tudíž tento závěr je překonaný a o. z. umožňuje užití pravidla „čtyř očí“ ve formátu – člen statutárního orgánu, prokurista.

§ 159

NS 25 Cdo 1319/2004 (R 16/2006), rozhodnutí ze dne 22. 2. 2005: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Odpovědnost starosty obce za škodu, kterou obci způsobil při výkonu funkce, se řídí ustanovením § 420 a násl. obč. zák.

Komentář: Povinnost nahradit způsobenou újmu se i nadále řídí občanským zákoníkem, konkrétně § 2913. Otázkou, kterou je třeba v této souvislosti řešit, je to, zda na starosty (radní, zastupitele) dopadá povinnost péče řádného hospodáře zakotvená v § 159 o. z. Odpověď předurčuje výklad § 20 o. z., tedy zda se tato povinnost slučuje s právní povahou veřejnoprávní korporace, kterou obec je. V úvahu je totiž třeba vzít ústavně zaručené pasivní volební právo, které by mohlo být přísným testem § 159 o. z. omezováno.

§ 161

NS 29 Odo 965/2006 (R 92/2008), rozhodnutí ze dne 29. 11. 2007: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Skutečnost, že ve smlouvě, pro kterou zákon vyžaduje písemnou formu, nejsou zvlášť uvedena jména a příjmení osob, které ji za právnickou osobu podepsaly, není důvodem neplatnosti smlouvy pro nedostatek písemné formy.

Komentář: Absence uvedení jmen osob jednajících za právnickou osobu není vadou právního jednání ani dle nové právní úpravy.

§ 162

NS 29 Cdo 382/2010 (R 139/2011), rozhodnutí ze dne 31. 5. 2011: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Není vyloučeno, aby stanovy občanského sdružení obsahovaly vnitřní omezení jednatelského oprávnění osob oprávněných jednat jménem občanského sdružení (organizační jednotky občanského sdružení). Jejich úprava nicméně není záležitostí, která by bez dalšího měla vliv na právní postavení třetích osob, neboť má pouze interní dosah a dopadá primárně na vztahy mezi občanským sdružením a jeho členy. Právní úkon učiněný jménem občanského sdružení tím, kdo zastává funkci statutárního orgánu nebo jeho člena, je právním úkonem občanského sdružení. Je přitom vyloučena možnost občanského sdružení odmítnout účinky jednání svého statutárního orgánu. Jakmile se právní úkon stane perfektním, je jím občanské sdružení vázáno. Omezení jednatelského oprávnění statutárního orgánu občanského sdružení vyplývající ze stanov či jiného obdobného dokumentu nebo z rozhodnutí občanského sdružení není možno uplatňovat vůči třetím osobám.

Komentář: Občanský zákoník stanoví, že se do spolkového rejstříku zapíše, jakým způsobem zastupuje statutární orgán spolek. Platí princip formální publicity (§ 121 odst. 1). z pohledu zkoumaného judikátu je důležité upozornit, že zastupuje-li právnickou osobu člen jejího orgánu způsobem zapsaným do veřejného rejstříku, nelze namítat, že právnická osoba nepřijala potřebné usnesení, že usnesení bylo stiženo vadou, nebo že člen orgánu přijaté usnesení porušil (§ 162). Rozhodnutí je použitelné (s drobnou výhradou, že statutární orgán je nově zákonným zástupcem spolku).

§ 164

NS 29 Odo 1082/2005 (R 17/2008), rozhodnutí ze dne 24. 4. 2004: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Určují-li stanovy společnosti, že jménem společnosti musí jednat společně nejméně dva členové představenstva, není přípustné, aby dva členové představenstva udělili generální plnou moc jen jednomu z nich.

Komentář: Občanský zákoník vychází z toho, že i členové statutárního orgánu jednají za právnickou osobu, nikoli jménem právnické osoby. Uvedený případ je výslovně upraven v § 164 odst. 3 o. z., ze kterého ovšem vyplývá, že generální plnou moc v tomto případě udělit nelze.

§ 166

NS 2 Cdon 1463/97 (R 13/2001), rozhodnutí ze dne 21. 7. 1999: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Za škodu na dopravních prostředcích, umístěných v garážích a jiných podnicích podobného druhu, odpovídá provozovatel (§ 435 obč. zák.) bez zřetele k tomu, jaký je jeho předmět podnikání; tato okolnost není významná ani z hlediska, zda jde o exces pracovníka podle § 20 odst. 2 obč. zák.

Komentář: Hlavní závěr obstojí: předmět podnikání není rozhodující k určení vzniku povinnosti hradit škodu dle § 2945 odst. 1 věta druhá o. z. V rámci hodnocení excesu zaměstnance, který je zákonným zástupcem právnické osoby (§ 166 o. z.), je však třeba rozlišit, zda zastoupeným je podnikatel (§ 431 o. z.) nebo ne (§ 440 o. z.).

§ 172

NSS 7 As 29/2008 (1969/10 Sb. NSS), rozhodnutí ze dne 28. 8. 2009: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Při posuzování zásahu do práva svobodně se sdružovat je nutno zhodnotit, zda jsou splněna tři základní kritéria: zda má oporu v zákoně, sleduje legitimní zájem a je v demokratické společnosti nezbytný [čl. 20 odst. 3 Listiny základních práv a svobod a čl., 11 odst. 2 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (č. 209/1992 Sb.)]. Kritérium nezbytnosti je splněno pouze v případě, že zásah do práva svobodně se sdružovat odpovídá naléhavé společenské potřebě a je přiměřený sledovaným legitimním zájmům. Právo svobodné se sdružovat garantuje ochranu názorů a svobodu je vyjadřovat. i pouhé hlásání určitých myšlenek a propagace idejí sice může být dostatečným důvodem pro zásah do práva svobodně se sdružovat, ale v takových případech je třeba důsledně trvat na náležitém odůvodnění nezbytnosti takového zásahu. Proti extrémním názorům a sdružením založeným k jejich šíření může správní orgán zasáhnout až tehdy, vznikne-li nikoli jen hypotetické nebezpečí, že uvedené extrémní názory či jejich důsledky mohou začít být skutečně prosazovány a realizovány.

Komentář: Kritéria pro zrušení spolku, jak je formuloval NSS, obstojí i dle nového zákoníku. V tomto se judikát udrží, nutno však připomenout, že o zrušení spolku nově rozhoduje soud a ne Ministerstvo vnitra.

§ 185

NS 32 Odo 1114/2006, rozhodnutí ze dne 29. 1. 2008: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Platná právní úprava neurčuje rejstřík, do něhož by se zapisovala sdružení občanů; registrace sdružení, která probíhá na základě jeho návrhu u Ministerstva vnitra, je jiným způsobem vzniku právnické osoby. Registrace sdružení občanů není zápisem do zákonem určeného rejstříku, který má na mysli občanský zákoník. Na zánik sdružení občanů nelze aplikovat tu část ustanovení § 20a odst. 2 obč. zák., podle něhož právnická osoba zapsaná v jiném zákonem určeném rejstříku zaniká dnem výmazu z tohoto rejstříku; je třeba vyjít z právní úpravy obsažené v zákoně č. 83/1990 Sb., konkrétně v jeho ustanovení § 12.

Komentář: Judikát je překonán novou právní úpravou. Spolky (dříve občanská sdružení) vznikají zápisem do veřejného rejstříku a zanikají dnem výmazu z veřejného rejstříku.

§ 191

NS 29 Cdo 1081/2011 (R 96/2012), rozhodnutí ze dne 31. 5. 2011: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Odvolání likvidátora soudem (§ 71 odst. 4 obch. zák.) je namístě jen tehdy, porušuje-li své povinnosti závažným způsobem, či porušuje-li je opakovaně. Pouze drobná či nevýznamná porušení povinností, která řádný průběh likvidace nenarušují, důvodem pro odvolání likvidátora nejsou. Nesestavil-li likvidátor soupis jmění, popřípadě zahajovací účetní rozvahu při vstupu družstva do likvidace, aniž mu v tom bránily objektivní okolnosti, jde o závažné porušení jeho povinností; to platí i tehdy, nesplnil-li likvidátor povinnost zaslat soupis jmění členu družstva, který o něj požádal. Nerespektuje-li likvidátor předběžné opatření zakazující mu nakládat s majetkem družstva, porušuje závažným způsobem své povinnosti.

Komentář: Na zvážení, jaké porušení povinnosti může vést k odvolání likvidátora, nový zákoník nic nemění.

§ 199

NS 29 Cdo 1081/2011 (R 96/2012), rozhodnutí ze dne 31. 5. 2011: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Odvolání likvidátora soudem (§ 71 odst. 4 obch. zák.) je namístě jen tehdy, porušuje-li své povinnosti závažným způsobem, či porušuje-li je opakovaně. Pouze drobná či nevýznamná porušení povinností, která řádný průběh likvidace nenarušují, důvodem pro odvolání likvidátora nejsou. Nesestavil-li likvidátor soupis jmění, popřípadě zahajovací účetní rozvahu při vstupu družstva do likvidace, aniž mu v tom bránily objektivní okolnosti, jde o závažné porušení jeho povinností; to platí i tehdy, nesplnil-li likvidátor povinnost zaslat soupis jmění členu družstva, který o něj požádal. Nerespektuje-li likvidátor předběžné opatření zakazující mu nakládat s majetkem družstva, porušuje závažným způsobem své povinnosti.

Komentář: Na zvážení, jaké porušení povinnosti může vést k odvolání likvidátora, nový zákoník nic nemění.

§ 208

NS 29 Odo 1038/2006, rozhodnutí ze dne 25. 3. 2008: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Po zániku občanského sdružení již nemůže dojít k obnovení likvidace podle § 75b odst. 1 obch. zák. Může však dojít k obnovení likvidace podle § 75b odst. 2 obch. zák., a to jen tehdy, jestliže se zjistí dosud neznámý majetek.

Komentář: Judikát je překonán novou právní úpravou. Ta nejen že obsahuje obecnou regulaci likvidace právnických osob, ale též rozlišuje mezi zrušením a zánikem spolku. i u spolků je proto třeba rozlišovat, kdy se aplikuje § 208 a kdy § 209, které navazují na § 75b obchodního zákoníku.

§ 209

NS 29 Odo 1038/2006, rozhodnutí ze dne 25. 3. 2008: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Po zániku občanského sdružení již nemůže dojít k obnovení likvidace podle § 75b odst. 1 obch. zák. Může však dojít k obnovení likvidace podle § 75b odst. 2 obch. zák., a to jen tehdy, jestliže se zjistí dosud neznámý majetek.

Komentář: Judikát je překonán novou právní úpravou. Ta nejen že obsahuje obecnou regulaci likvidace právnických osob, ale též rozlišuje mezi zrušením a zánikem spolku. i u spolků je proto třeba rozlišovat, kdy se aplikuje § 208 a kdy § 209, které navazují na § 75b obchodního zákoníku.

NS 21 Cdo 1198/2005 (R 16/2007), rozhodnutí ze dne 9. 2. 2006: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Zástavní právo nezaniká, jestliže dluh odpovídající zajištěné pohledávce nemůže být uspokojen právnickou osobou jako dlužníkem proto, že zanikla bez právního nástupce.

Komentář: Nejvyšší soud vychází mj. z toho, že zákon nestanoví, že dluh zaniká se zánikem právnické osoby (bez právního nástupce). Nový občanský zákoník též takovou explicitní právní úpravu neobsahuje, ale v rámci likvidace obsahuje pravidlo o obnovení neuspokojené pohledávky (§ 209 odst. 2 o. z.). z toho by bylo možné usoudit, že zánikem právnické osoby bez právního nástupce její dluhy (pohledávky jejích věřitelů) zanikají a obnoví se pouze v zákoníkem zmíněném případě (při obnovení právnické osoby vzhledem k zjištění neznámého majetku). Tento výklad by vedl též k zániku zajištění. Praxe si i v tomto případě dokáže najít řešení – věřitel s dlužníkem mohou např. ujednat, že vstupem právnické osoby do likvidace nastane splatnost všech pohledávek věřitele, což při jejich neuhrazení může vést k náhradnímu splnění ze strany zástavního dlužníka. Lze však soudit, že soudní praxe na svém stanovisku vytrvá a pravidlo v § 209 odst. 2 o. z. nebude vykládat v neprospěch věřitelů.

§ 212

NS 28 Cdo 1919/2009 (R 91/2010), rozhodnutí ze dne 21. 10. 2009: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Člen občanského sdružení je oprávněn domáhat se ve smyslu ustanovení § 80 písm. c) o. s. ř. určení svého členství.

Komentář: Zákon o sdružování občanů upravoval speciální žalobu člena spolku směřující proti rozhodnutí orgánu občanského sdružení (shodně o. z. – § 258 a násl.). Soud dovodil, že to není jediná možnost obrany člena spolku, neboť k zásahu do jeho práv nemusí dojít toliko rozhodnutím. Toto rozhodnutí je třeba i nadále následovat (též s ohledem na § 212).

§ 216

NSS 7 As 28/2010-102 (2218/11 Sb. NSS), rozhodnutí ze dne 20. 5. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Název občanského sdružení, tak jako název každé právnické osoby (§ 19b odst. 1 občanského zákoníku), musí odpovídat požadavkům na něj kladeným obecně závaznými právními předpisy, jakož i maximě stanovené v § 3 odst. 1 citovaného zákoníku. Název má být proto zásadně pravdivý a přiměřený poměrům konkrétní právnické osoby; má být volen tak, aby byl veřejnosti srozumitelný a aby vůči ní nepůsobil klamavě.

Komentář: Závěry lze v obecné rovině přijmout, občanský zákoník zdůrazňuje, že název nesmí být klamavý, navíc požaduje doplnit uvedení formy. Spolek s názvem „Komise pro cenné papíry“ je ukázkovým případem, který by zcela jistě mohl u veřejnosti vyvolat omyl nebo záměnu dvou zcela rozdílných subjektů, zejména co se týče povahy takového subjektu.

§ 218

NS 29 Cdo 382/2010 (R 139/2011), rozhodnutí ze dne 31. 5. 2011: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Není vyloučeno, aby stanovy občanského sdružení obsahovaly vnitřní omezení jednatelského oprávnění osob oprávněných jednat jménem občanského sdružení (organizační jednotky občanského sdružení). Jejich úprava nicméně není záležitostí, která by bez dalšího měla vliv na právní postavení třetích osob, neboť má pouze interní dosah a dopadá primárně na vztahy mezi občanským sdružením a jeho členy. Právní úkon učiněný jménem občanského sdružení tím, kdo zastává funkci statutárního orgánu nebo jeho člena, je právním úkonem občanského sdružení. Je přitom vyloučena možnost občanského sdružení odmítnout účinky jednání svého statutárního orgánu. Jakmile se právní úkon stane perfektním, je jím občanské sdružení vázáno. Omezení jednatelského oprávnění statutárního orgánu občanského sdružení vyplývající ze stanov či jiného obdobného dokumentu nebo z rozhodnutí občanského sdružení není možno uplatňovat vůči třetím osobám.

Komentář: Občanský zákoník stanoví, že se do spolkového rejstříku zapíše, jakým způsobem zastupuje statutární orgán spolek. Platí princip formální publicity (§ 121 odst. 1). z pohledu zkoumaného judikátu je důležité upozornit, že zastupuje-li právnickou osobu člen jejího orgánu způsobem zapsaným do veřejného rejstříku, nelze namítat, že právnická osoba nepřijala potřebné usnesení, že usnesení bylo stiženo vadou, nebo že člen orgánu přijaté usnesení porušil (§ 162). Rozhodnutí je použitelné (s drobnou výhradou, že statutární orgán je nově zákonným zástupcem spolku).

NSS 7 As 28/2010-102 (2218/11 Sb. NSS), rozhodnutí ze dne 20. 5. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Název občanského sdružení, tak jako název každé právnické osoby (§ 19b odst. 1 občanského zákoníku), musí odpovídat požadavkům na něj kladeným obecně závaznými právními předpisy, jakož i maximě stanovené v § 3 odst. 1 citovaného zákoníku. Název má být proto zásadně pravdivý a přiměřený poměrům konkrétní právnické osoby; má být volen tak, aby byl veřejnosti srozumitelný a aby vůči ní nepůsobil klamavě.

Komentář: Závěry lze v obecné rovině přijmout, občanský zákoník zdůrazňuje, že název nesmí být klamavý, navíc požaduje doplnit uvedení formy. Spolek s názvem „Komise pro cenné papíry“ je ukázkovým případem, který by zcela jistě mohl u veřejnosti vyvolat omyl nebo záměnu dvou zcela rozdílných subjektů, zejména co se týče povahy takového subjektu.

MS Praha 9 Ca 420/2008 (2219/11 Sb. NSS), rozhodnutí ze dne 6. 5. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Cíl občanského sdružení deklarovaný v jeho stanovách spočívající v rozhodování majetkových sporů podle zákona o rozhodčím řízení je neslučitelný se zákonem o rozhodčím řízení, podle něhož je oprávněn rozhodovat majetkové spory pouze jeden nebo více rozhodců-fyzických osob anebo stálý rozhodčí soud zřízený na základě zvláštního zákona (§ 2 odst. 1 a § 13 odst. 1 zákona č. 216/1994 Sb., o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů). Neslučitelnost takového cíle sdružení se zákonem je důvodem pro odmítnutí registrace předmětného občanského sdružení podle § 8 odst. 1 písm. c) zákona č. 83/1990 Sb., o sdružování občanů.

Komentář: Účel právnické osoby nesmí být zákonem zakázaný (zde konkrétně jde o zákaz dosažení cíle nezákonným způsobem), proto i nadále je nutno zkoumat, zda některá ze zamýšlených aktivit není vyhrazena podle zvláštní právní úpravy specifické organizačně-právní formě právnické osoby. Činnost rozhodčího soudu jí je.

§ 219

VS Praha 7 Cmo 18/92 (R 15/95), rozhodnutí ze dne 21. 6. 1993: judikát lze nadále užívat

Právní věta: z ustanovení § 6 odst. 2 zákona č. 83/1990 Sb. Vyplývá, že stanovy občanského sdružení mohou určit, které organizační jednotky občanského sdružení mají způsobilost jednat vlastním jménem, tedy i nabývat vlastním jménem práv a povinností, a jsou tedy právnickými osobami. Takové organizační jednotky však musí být ve stanovách výslovně uvedeny, anebo musí být ve stanovách alespoň určeno, jakým způsobem se takové jednotky ustavují, aby bylo možné jednoznačně zjistit, zda jde v konkrétním případě o organizační jednotku vzniklou v souladu se stanovami jako organizační jednotka s právní subjektivitou. Stanovy pak musí také jednoznačně určit, kdo je oprávněn jménem takové organizační jednotky ve všech věcech jednat, tj. kdo je jejím statutárním orgánem.

Komentář: Nový občanský zákoník užívá pojmu pobočný spolek. Založit jej mohou stanovy (mohou však třeba jen určit, jakým způsobem bude založen), ve stanovách musí být též určen statutární orgán.

§ 226

NS 32 Odo 1114/2006, rozhodnutí ze dne 29. 1. 2008: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Platná právní úprava neurčuje rejstřík, do něhož by se zapisovala sdružení občanů; registrace sdružení, která probíhá na základě jeho návrhu u Ministerstva vnitra, je jiným způsobem vzniku právnické osoby. Registrace sdružení občanů není zápisem do zákonem určeného rejstříku, který má na mysli občanský zákoník. Na zánik sdružení občanů nelze aplikovat tu část ustanovení § 20a odst. 2 obč. zák., podle něhož právnická osoba zapsaná v jiném zákonem určeném rejstříku zaniká dnem výmazu z tohoto rejstříku; je třeba vyjít z právní úpravy obsažené v zákoně č. 83/1990 Sb., konkrétně v jeho ustanovení § 12.

Komentář: Judikát je překonán novou právní úpravou. Spolky (dříve občanská sdružení) vznikají zápisem do veřejného rejstříku a zanikají dnem výmazu z veřejného rejstříku.

NS 30 Cdo 2708/99, rozhodnutí ze dne 23. 10. 2001: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Pokud bylo „občanské sdružení“, zapsáno jen v obchodním rejstříku, nenabylo právní subjektivitu. Občanské sdružení nabývá způsobilost mít práva a povinnosti registrací svých stanov Ministerstvem vnitra.

Komentář: Zákoník mění způsob vzniku spolků. Již nevznikají registrací stanov na Ministerstvu vnitra, ale zápisem do spolkového rejstříku.

§ 228

NS 22 Cdo 985/2001, rozhodnutí ze dne 10. 12. 2002: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Organizační složka občanského sdružení, která je právnickou osobou, nemůže zaniknout dříve, než je provedeno její majetkové vypořádání (likvidace).

Komentář: Nový zákoník rovněž výslovně neupravuje zrušení a zánik pobočného spolku, proto je třeba aplikovat obecnou právní úpravu o likvidaci spolku.

VS Praha 7 Cmo 18/92 (R 15/95), rozhodnutí ze dne 21. 6. 1993: judikát lze nadále užívat

Právní věta: z ustanovení § 6 odst. 2 zákona č. 83/1990 Sb. Vyplývá, že stanovy občanského sdružení mohou určit, které organizační jednotky občanského sdružení mají způsobilost jednat vlastním jménem, tedy i nabývat vlastním jménem práv a povinností, a jsou tedy právnickými osobami. Takové organizační jednotky však musí být ve stanovách výslovně uvedeny, anebo musí být ve stanovách alespoň určeno, jakým způsobem se takové jednotky ustavují, aby bylo možné jednoznačně zjistit, zda jde v konkrétním případě o organizační jednotku vzniklou v souladu se stanovami jako organizační jednotka s právní subjektivitou. Stanovy pak musí také jednoznačně určit, kdo je oprávněn jménem takové organizační jednotky ve všech věcech jednat, tj. kdo je jejím statutárním orgánem.

Komentář: Nový občanský zákoník užívá pojmu pobočný spolek. Založit jej mohou stanovy (mohou však třeba jen určit, jakým způsobem bude založen), ve stanovách musí být též určen statutární orgán.

§ 237

NS 28 Cdo 2976/2010 (R 30/2012), rozhodnutí ze dne 14. 12. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Není zásadně přípustné, aby bylo členství v občanském sdružení ukončeno vyloučením člena bez uvedení důvodu. Jestliže stanovy občanského sdružení takovou možnost připouštějí, dostávají se v této části do rozporu s právem svobodně se sdružovat (čl. 20 odst. 1 Listiny základních práv a svobod).

Komentář: Zákoník primárně ponechává na stanovách, aby určily, jak zaniká členství ve spolku. Neurčí-li to stanovy, dává zákoník podpůrná řešení. Soud dovodil, že stanovy nemohou být formulovány zcela vágně, ale pravidla pro vyloučení je nutné upravit dostatečně určitě tak, aby všem členům bylo předem jasné, jakého chování se musí vyvarovat, aby nemohli být vyloučeni. s ohledem na to, že zákoník formuluje důvod k vyloučení jako závažné porušení povinnosti vyplývající z členství, je zřejmé, že i stanovy mohou určit pouze obecné důvody. Důležité však je, aby vyloučení bylo řádně odůvodněno, aby mohlo být přezkoumáno.

§ 239

NS 28 Cdo 2976/2010 (R 30/2012), rozhodnutí ze dne 14. 12. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Není zásadně přípustné, aby bylo členství v občanském sdružení ukončeno vyloučením člena bez uvedení důvodu. Jestliže stanovy občanského sdružení takovou možnost připouštějí, dostávají se v této části do rozporu s právem svobodně se sdružovat (čl. 20 odst. 1 Listiny základních práv a svobod).

Komentář: Zákoník primárně ponechává na stanovách, aby určily, jak zaniká členství ve spolku. Neurčí-li to stanovy, dává zákoník podpůrná řešení. Soud dovodil, že stanovy nemohou být formulovány zcela vágně, ale pravidla pro vyloučení je nutné upravit dostatečně určitě tak, aby všem členům bylo předem jasné, jakého chování se musí vyvarovat, aby nemohli být vyloučeni. s ohledem na to, že zákoník formuluje důvod k vyloučení jako závažné porušení povinnosti vyplývající z členství, je zřejmé, že i stanovy mohou určit pouze obecné důvody. Důležité však je, aby vyloučení bylo řádně odůvodněno, aby mohlo být přezkoumáno.

§ 242

NS 28 Cdo 2976/2010 (R 30/2012), rozhodnutí ze dne 14. 12. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Není zásadně přípustné, aby bylo členství v občanském sdružení ukončeno vyloučením člena bez uvedení důvodu. Jestliže stanovy občanského sdružení takovou možnost připouštějí, dostávají se v této části do rozporu s právem svobodně se sdružovat (čl. 20 odst. 1 Listiny základních práv a svobod).

Komentář: Zákoník primárně ponechává na stanovách, aby určily, jak zaniká členství ve spolku. Neurčí-li to stanovy, dává zákoník podpůrná řešení. Soud dovodil, že stanovy nemohou být formulovány zcela vágně, ale pravidla pro vyloučení je nutné upravit dostatečně určitě tak, aby všem členům bylo předem jasné, jakého chování se musí vyvarovat, aby nemohli být vyloučeni. s ohledem na to, že zákoník formuluje důvod k vyloučení jako závažné porušení povinnosti vyplývající z členství, je zřejmé, že i stanovy mohou určit pouze obecné důvody. Důležité však je, aby vyloučení bylo řádně odůvodněno, aby mohlo být přezkoumáno.

NS 28 Cdo 1981/2010, rozhodnutí ze dne 15. 7. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: v případě žaloby člena občanského sdružení podle § 15 odst. 1 zákona č. 83/1990 Sb. není třeba tvrdit kumulativně rozpor rozhodnutí orgánu sdružení se zákonem i se stanovami sdružení. Stačí i tvrzený rozpor pouze se stanovami nebo jinak nazvaným základním organizačním dokumentem.

Komentář: Rozhodnutí se týká vyloučení člena spolku, tudíž primárně spadá pod pravidlo v § 242. Soud v rozhodování o neplatnosti vyloučení však bude jistě vycházet z kritérií § 258 – bude posuzovat souladnost se zákonem a stanovami. Zde i nadále platí závěr, že stačí, aby byl porušen buď zákon, anebo stanovy.

NSS Konf 33/2006 (1126/07 Sb. NSS), rozhodnutí ze dne 8. 1. 2007: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Rozhodnutí místní organizace Českého rybářského svazu o vyloučení člena je přezkoumatelné soudem postupem podle § 15 odst. 1 zákona č. 83/1990 Sb., o sdružování občanů. Takové rozhodnutí ale není rozhodnutím vydaným v oboru veřejné správy, a k přezkoumání jsou proto věcně příslušné soudy v občanském soudním řízení, nikoli soudy ve správním soudnictví.

Komentář: Obecný závěr, že uvedený spor řeší civilní soudy, platí i nadále. Upozornit je třeba na to, že o. z. zavádí zvláštní úpravu žaloby o neplatnost vyloučení (§ 242), která je speciální vůči obecnému žalobnímu právu proti rozhodnutí orgánu spolku (§ 258).

NS 3 Cdon 1177/96 (R 47/99), rozhodnutí ze dne 17. 2. 1998: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Rozhodnutí orgánu občanského sdružení o vyloučení člena ze sdružení není rozhodnutím správního orgánu ani rozhodnutím vydaným v oblasti veřejné správy (§ 244 odst. 2 o. s. ř.). k projednání opravného prostředku proti rozhodnutí okresního soudu, jímž tento soud rozhodoval o návrhu člena občanského sdružení na přezkoumání rozhodnutí podle ustanovení § 15 zákona č. 83/1990 Sb., je funkčně příslušný nadřízený krajský soud. Nedostatek poučení o možnosti domáhat se u soudu přezkoumání rozhodnutí o vyloučení člena z občanského sdružení nemá důsledky stanovené pro takový případ u soudního či správního rozhodnutí příslušnými zákony a nemá tedy ani vliv na běh lhůty podle ustanovení § 15 odst. 1 zákona č. 83/1990 Sb.

Komentář: Nadále platí, že rozhodnutí spolku o vyloučení jeho člena není rozhodnutím ve správním řízení. Nový občanský zákoník speciálně upravuje žalobu člena spolku na určení neplatnosti jeho vyloučení (§ 242), která je speciální vůči obecné žalobě na neplatnost rozhodnutí orgánu spolku (§ 258), a ani lhůty tam uvedené nelze opomíjet z důvodu nedostatku poučení o žalobním právu.

§ 258

NS 28 Cdo 919/2012, rozhodnutí ze dne 16. 5. 2012: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Člen občanského sdružení je oprávněn napadnout žalobou podle § 15 odst. 1 zákona č. 83/1990 Sb. rozhodnutí příslušného orgánu občanského sdružení, které aprobovalo výsledek voleb a dovodilo z něj tomu odpovídající závěry.

Komentář: Nový zákoník na daném závěru nic nemění.

NS 28 Cdo 4380/2011, rozhodnutí ze dne 14. 3. 2012: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Soudní ochrana člena občanského sdružení podle § 15 zákona o sdružování občanů se vztahuje nikoli jen na přezkum procedurálního postupu spolkového orgánu, nýbrž na celkový přezkum zákonnosti jeho rozhodnutí. To platí i v případě, je-li takové interní rozhodnutí založeno na interpretaci smlouvy uzavřené mezi členy občanského sdružení (např. sportovními kluby), tedy na výkladu projevu vůle. i ten může vykazovat nesoulad se zákonem či stanovami spolku.

Komentář: Soud tímto rozhodnutím zamířil k plné jurisdikci – soudní přezkum se vztahuje na veškeré aspekty interního spolkového rozhodnutí, jimiž je zpochybněna jeho zákonnost nebo soulad se stanovami. Občanský zákoník tuto tendenci nezpochybňuje.

NS 28 Cdo 1043/2011, rozhodnutí ze dne 11. 1. 2012: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Od 1. ledna 2003 se člen občanského sdružení postupem podle § 15 zákona č. 83/1990 Sb. nemůže domáhat zrušení rozhodnutí orgánu občanského sdružení, ale toliko určení, zda je takové rozhodnutí v souladu se zákonem nebo stanovami.

Komentář: Závěr rozhodnutí je překonán výslovnou právní úpravou. Nový občanský zákoník umožňuje domáhat se přímo neplatnosti rozhodnutí orgánu spolku, nejen určení, že je rozhodnutí některého z orgánů sdružení v rozporu se zákonem nebo stanovami (což dle ÚS vyvolávalo právní účinky toliko vůči tomu členovi, který příslušnou žalobu podal – srov. usnesení ÚS ze dne 12. 4. 2012, sp. zn. II. ÚS 1219/12).

NS 28 Cdo 1075/2011, rozhodnutí ze dne 12. 10. 2011: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Soudní ochrana člena občanského sdružení proti rozhodnutí orgánu občanského sdružení podle § 15 odst. 1 zákona č. 83/1990 Sb. je podmíněna zásahem do práv člena sdružení; intenzitu takového zásahu je nutné posuzovat zdrženlivě.

Komentář: Soud se snaží ctít spolkovou autonomii garantovanou Listinou základních práv a svobod. Proto odmítá ochranu vůči jakémukoli rozhodnutí spolku. Nový zákoník ve shodě s těmito tendencemi výslovně (byť obecnými formulacemi) stanoví, kdy soud nevysloví neplatnost rozhodnutí (§ 260).

NS 28 Cdo 4179/2009, rozhodnutí ze dne 23. 8. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Jestliže nedošlo k podání žaloby podle § 15 zákona č. 83/1990 Sb. nebo tato žaloba byla zamítnuta, je třeba pro účely i jiného soudního řízení vycházet z předpokladu platnosti rozhodnutí orgánu sdružení, nejde-li o případy nedostatků rozhodnutí zakládajících jejich nicotnost.

Komentář: Soud respektuje spolkovou autonomii, když vychází z konceptu naříkatelnosti rozhodnutí orgánu spolku. Pokud by však došel k závěru, že rozhodnutí je pouze zdánlivé, nemůže z něj vycházet, k tomu musí přihlédnout z úřední povinnosti, závěr tak obstojí i za účinnosti o. z.

NS 28 Cdo 1981/2010, rozhodnutí ze dne 15. 7. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: v případě žaloby člena občanského sdružení podle § 15 odst. 1 zákona č. 83/1990 Sb. není třeba tvrdit kumulativně rozpor rozhodnutí orgánu sdružení se zákonem i se stanovami sdružení. Stačí i tvrzený rozpor pouze se stanovami nebo jinak nazvaným základním organizačním dokumentem.

Komentář: Rozhodnutí se týká vyloučení člena spolku, tudíž primárně spadá pod pravidlo v § 242. Soud v rozhodování o neplatnosti vyloučení však bude jistě vycházet z kritérií § 258 – bude posuzovat souladnost se zákonem a stanovami. Zde i nadále platí závěr, že stačí, aby byl porušen buď zákon, anebo stanovy.

NS 28 Cdo 4852/2009, rozhodnutí ze dne 17. 3. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Namítaný rozpor se stanovami občanského sdružení umožňující soudní přezkum rozhodnutí příslušného orgánu sdružení může zahrnovat i rozpor s dalšími interními dokumenty občanského sdružení, které na stanovy bezprostředně navazují (provádějí je či konkretizují) a které se staly podkladem pro napadené rozhodnutí. i ve vztahu k těmto dokumentům je soud oprávněn provádět svůj přezkum a posuzovat jejich obsah z hlediska zákona, právních principů či obecných právních zásad.

Komentář: Rozhodnutí vykládá pojem stanovy použitý v § 15 zákona o sdružování občanů (a nově rovněž § 258 o. z.). Občanský zákoník vychází z dosavadní právní úpravy (nejen textově), není důvodu, proč se od závěru odklánět.

NS 28 Cdo 1919/2009 (R 91/2010), rozhodnutí ze dne 21. 10. 2009: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Člen občanského sdružení je oprávněn domáhat se ve smyslu ustanovení § 80 písm. c) o. s. ř. určení svého členství.

Komentář: Zákon o sdružování občanů upravoval speciální žalobu člena spolku směřující proti rozhodnutí orgánu občanského sdružení (shodně o. z. – § 258 a násl.). Soud dovodil, že to není jediná možnost obrany člena spolku, neboť k zásahu do jeho práv nemusí dojít toliko rozhodnutím. Toto rozhodnutí je třeba i nadále následovat (též s ohledem na § 212).

NS 28 Cdo 4100/2007, rozhodnutí ze dne 18. 12. 2007: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Neplatnost usnesení valné hromady občanského sdružení nezakládá takové porušení právních předpisů či stanov, jehož důsledkem je pouze nepodstatné porušení práv osob oprávněných domáhat se vyslovení této neplatnosti nebo jiných osob, anebo jestliže porušení nemělo závažné právní následky.

Komentář: Na tento obecný závěr navazuje nová právní úprava výslovnými pravidly, která omezují soud při určení neplatnosti rozhodnutí.

NS 28 Cdo 2790/2006, rozhodnutí ze dne 27. 8. 2007: judikát lze nadále užívat

Právní věta: i subjekt, jenž není členem občanského sdružení, může mít v rámci občanskoprávního vztahu naléhavý právní zájem na podání určovací žaloby proti občanskému sdružení, jestliže došlo k protiprávnímu zásahu do jeho práv. Žalobní petit v takovém případě musí být formulován analogicky v souladu s ustanovením § 15 odst. 1 zákona o sdružování občanů.

Komentář: Občanský zákoník navazuje na tuto judikaturu, když výslovně připouští podání žaloby též pro toho, kdo na tom má zájem hodný právní ochrany. Nutno dodat, že žaloba směřuje na určení neplatnosti rozhodnutí, což je rozdíl od dosavadního stavu.

NS 28 Cdo 2865/2006, rozhodnutí ze dne 28. 6. 2007: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Připouští-li interní norma občanského sdružení rozhodování jeho orgánu o povinnostech osob, jež nejsou členy tohoto sdružení, nelze takovým osobám odepřít oprávnění napadnout rozhodnutí orgánu sdružení soudní cestou bez ohledu na případnou akceptaci jurisdikce orgánu sdružení osobou, o jejíchž povinnostech bylo rozhodnuto. Při úvaze o určení rozsahu osob oprávněných dovolávat se ochrany proti rozhodnutí orgánu Českomoravského fotbalového svazu je nutno poměřovat charakter vydaného rozhodnutí s důsledky, jež se promítají do právního postavení subjektu, vůči kterému bylo takové rozhodnutí vydáno z hlediska vyváženosti rozhodovací pravomoci orgánu sdružení na samotnou činnost tohoto sdružení a určení okruhu osob oprávněných taková rozhodnutí napadnout. Závěr o přípustnosti soudního přezkumu rozhodnutí orgánu Českomoravského fotbalového svazu pak musí odrážet individuální okolnosti konkrétního případu zohledňující zejména charakter napadeného rozhodnutí a jeho dopad do právního a ekonomického postavení dotčené osoby ať již je členem občanského sdružení či nikoliv.

Komentář: Na rozdíl od dosavadní právní úpravy, nový občanský zákoník již výslovně počítá s tím, že žalobu na určení neplatnosti rozhodnutí orgánu spolku může podat nejen člen spolku, ale též „ten, kdo na tom má zájem hodný právní ochrany“.

NS 28 Cdo 1018/2005, rozhodnutí ze dne 23. 11. 2005: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Žalobu o přezkoumání rozhodnutí orgánu sdružení je oprávněn podat i bývalý člen občanského sdružení, byl-li předmětem rozhodnutí právní vztah s dopadem na jeho práva a vycházející z dosavadního členství žalobce ve sdružení (majetkové vypořádání žalobce při zániku členství).

Komentář: Na tuto judikaturu navazuje nový občanský zákoník výslovnou právní úpravou, když stanoví, že žalobu na neplatnost rozhodnutí spolku může podat každý, kdo na tom má zájem hodný právní ochrany. Tím je bezpochyby též bývalý člen spolku, jde-li o majetkové vypořádání při ukončení členství.

NS 3 Cdon 1177/96 (R 47/99), rozhodnutí ze dne 17. 2. 1998: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Rozhodnutí orgánu občanského sdružení o vyloučení člena ze sdružení není rozhodnutím správního orgánu ani rozhodnutím vydaným v oblasti veřejné správy (§ 244 odst. 2 o. s. ř.). k projednání opravného prostředku proti rozhodnutí okresního soudu, jímž tento soud rozhodoval o návrhu člena občanského sdružení na přezkoumání rozhodnutí podle ustanovení § 15 zákona č. 83/1990 Sb., je funkčně příslušný nadřízený krajský soud. Nedostatek poučení o možnosti domáhat se u soudu přezkoumání rozhodnutí o vyloučení člena z občanského sdružení nemá důsledky stanovené pro takový případ u soudního či správního rozhodnutí příslušnými zákony a nemá tedy ani vliv na běh lhůty podle ustanovení § 15 odst. 1 zákona č. 83/1990 Sb.

Komentář: Nadále platí, že rozhodnutí spolku o vyloučení jeho člena není rozhodnutím ve správním řízení. Nový občanský zákoník speciálně upravuje žalobu člena spolku na určení neplatnosti jeho vyloučení (§ 242), která je speciální vůči obecné žalobě na neplatnost rozhodnutí orgánu spolku (§ 258), a ani lhůty tam uvedené nelze opomíjet z důvodu nedostatku poučení o žalobním právu.

§ 260

NS 28 Cdo 1075/2011, rozhodnutí ze dne 12. 10. 2011: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Soudní ochrana člena občanského sdružení proti rozhodnutí orgánu občanského sdružení podle § 15 odst. 1 zákona č. 83/1990 Sb. je podmíněna zásahem do práv člena sdružení; intenzitu takového zásahu je nutné posuzovat zdrženlivě.

Komentář: Soud se snaží ctít spolkovou autonomii garantovanou Listinou základních práv a svobod. Proto odmítá ochranu vůči jakémukoli rozhodnutí spolku. Nový zákoník ve shodě s těmito tendencemi výslovně (byť obecnými formulacemi) stanoví, kdy soud nevysloví neplatnost rozhodnutí (§ 260).

NS 28 Cdo 60/2009, rozhodnutí ze dne 19. 8. 2008: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Soudy musí při rozhodování ve věcech občanských sdružení respektovat ústavní kautelu interní spolkové autonomie, jak vyplývá z čl. 20 Listiny. Soudy se budou zabývat z pestré palety spolkových rozhodnutí jen takovými, která nejsou produkty běžného „provozu“ spolků, ale mají svůj význam jak pro člena, tak i pro občanské sdružení samotné. Tento význam bude – z hlediska člena – záležet na zodpovězení otázky, zda a v jaké intenzitě mu byla způsobena újma na jeho právech. i z tohoto posledně zmíněného pohledu je nezbytné posuzovat kontroverzní stav, jenž v souvislosti s rozhodováním žalovaného spolku vznikl.

Komentář: Tendence tohoto rozhodnutí sleduje i nová právní úprava, když se výslovně stanoví, ve kterých případech nelze vyslovit neplatnost rozhodnutí orgánu spolku.

NS 28 Cdo 4100/2007, rozhodnutí ze dne 18. 12. 2007: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Neplatnost usnesení valné hromady občanského sdružení nezakládá takové porušení právních předpisů či stanov, jehož důsledkem je pouze nepodstatné porušení práv osob oprávněných domáhat se vyslovení této neplatnosti nebo jiných osob, anebo jestliže porušení nemělo závažné právní následky.

Komentář: Na tento obecný závěr navazuje nová právní úprava výslovnými pravidly, která omezují soud při určení neplatnosti rozhodnutí.

§ 268

NSS 7 As 29/2008 (1969/10 Sb. NSS), rozhodnutí ze dne 28. 8. 2009: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Při posuzování zásahu do práva svobodně se sdružovat je nutno zhodnotit, zda jsou splněna tři základní kritéria: zda má oporu v zákoně, sleduje legitimní zájem a je v demokratické společnosti nezbytný [čl. 20 odst. 3 Listiny základních práv a svobod a čl., 11 odst. 2 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (č. 209/1992 Sb.)]. Kritérium nezbytnosti je splněno pouze v případě, že zásah do práva svobodně se sdružovat odpovídá naléhavé společenské potřebě a je přiměřený sledovaným legitimním zájmům. Právo svobodné se sdružovat garantuje ochranu názorů a svobodu je vyjadřovat. i pouhé hlásání určitých myšlenek a propagace idejí sice může být dostatečným důvodem pro zásah do práva svobodně se sdružovat, ale v takových případech je třeba důsledně trvat na náležitém odůvodnění nezbytnosti takového zásahu. Proti extrémním názorům a sdružením založeným k jejich šíření může správní orgán zasáhnout až tehdy, vznikne-li nikoli jen hypotetické nebezpečí, že uvedené extrémní názory či jejich důsledky mohou začít být skutečně prosazovány a realizovány.

Komentář: Kritéria pro zrušení spolku, jak je formuloval NSS, obstojí i dle nového zákoníku. V tomto judikát obstojí, nutno však připomenout, že o zrušení spolku nově rozhoduje soud a ne Ministerstvo vnitra.

§ 269

NS 22 Cdo 985/2001, rozhodnutí ze dne 10. 12. 2002: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Organizační složka občanského sdružení, která je právnickou osobou, nemůže zaniknout dříve, než je provedeno její majetkové vypořádání (likvidace).

Komentář: Nový zákoník rovněž výslovně neupravuje zrušení a zánik pobočného spolku, proto je třeba aplikovat obecnou právní úpravu o likvidaci spolku.

§ 423

NS 21 Cdo 315/2001 (R 55/2002), rozhodnutí ze dne 22. 1. 2002: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Uvede-li v písemném právním úkonu obchodní společnost nebo jiný podnikatel své obchodní jméno nepřesně nebo neúplně, nelze z toho důvodně dovozovat, že by právní úkon učinil někdo jiný (od něj odlišná obchodní společnost, jiná právnická osoba, popřípadě fyzická osoba). Jde o vadu projevu vůle, která způsobuje, nelze-li ji odstranit pomocí výkladu (§ 266 obch. zák., § 35 odst. 2 a 3 obč. zák.), neplatnost právního úkonu (§ 37 odst. 1 obč. zák.).

Komentář: Rozhodnutí se týká určitosti právního jednání, přičemž platí, že zdánlivost je až krajním řešením, nelze-li neurčitost odstranit výkladem.

§ 431

NS 2 Cdon 1463/97 (R 13/2001), rozhodnutí ze dne 21. 7. 1999: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Za škodu na dopravních prostředcích, umístěných v garážích a jiných podnicích podobného druhu, odpovídá provozovatel (§ 435 obč. zák.) bez zřetele k tomu, jaký je jeho předmět podnikání; tato okolnost není významná ani z hlediska, zda jde o exces pracovníka podle § 20 odst. 2 obč. zák.

Komentář: Hlavní závěr obstojí: předmět podnikání není rozhodující k určení vzniku povinnosti hradit škodu dle § 2945 odst. 1 věta druhá o. z. V rámci hodnocení excesu zaměstnance, který je zákonným zástupcem právnické osoby (§ 166 o. z.) je však třeba rozlišit, zda zastoupeným je podnikatel (§ 431 o. z.) nebo ne (§ 440 o. z.).

§ 436

NS 29 Odo 1635/2005 (R 49/2008), rozhodnutí ze dne 29. 8. 2007: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Podepsala-li fyzická osoba smlouvu jako osoba jednající za smluvní stranu, není pro řešení otázky platnosti této smlouvy významné, zda v ní bylo výslovně uvedeno, že tak činí na základě hmotněprávní plné moci.

Komentář: Ani nový zákoník nepožaduje, aby v právním jednání bylo výslovně uvedeno, že osoba jedná jako zmocněnec. Je-li druhé straně zřejmé, že jedná jako zástupce, přičte se její jednání zmocniteli.

NS ČSSR 4 Cz 126/66 (R 58/67), rozhodnutí ze dne 24. 2. 1967: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Pokud se některý z účastníků nezúčastnil přímo uzavření kupní smlouvy, je třeba, aby byl zastoupen zástupcem.

Komentář: Občanský zákoník na závěru nic nemění.

§ 437

NS 2 Cdon 680/97 (R 37/2000), rozhodnutí ze dne 30. 6. 1999: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Fyzická osoba, jež je statutárním orgánem právnické osoby-podnikatele (§ 13 odst. 1 obch. zák.), nemá právo jednat jménem této právnické osoby-podnikatele ve sporu, který s ní vede; jestliže právnická osoba nemá statutární orgán oprávněný jejím jménem jednat, soud jí může stanovit opatrovníka pro řízení.

Komentář: v případě konfliktu zájmů se i v tomto případě uplatní § 437 o. z. Právnické osobě pak lze opatrovníka jmenovat v souladu s § 486.

MS Praha 11 Co 21/74 (R 49/75), rozhodnutí ze dne 28. 6. 1974: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Jestliže se notářství před schválením dohody dědiců nezabývalo objasněním okolnosti, zda mezi dvěma dědici, z nichž jeden druhého v řízení zastupoval na základě plné moci, není dán rozpor v zájmech zastoupeného a zástupce (§ 22 odst. 2 obč. zák.), může tím být účastníku řízení o dědictví odňata možnost jednat.

Komentář: Nový zákoník v tomto případě konstruuje vyvratitelnou právní domněnku rozporu v zájmech zástupce a zastoupeného. Zastoupený se může tohoto rozporu dovolat.

NS ČSSR 5 Cz 102/65 (R 12/66), rozhodnutí ze dne 12. 11. 1965: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Zastoupení jednoho dědice druhým dědicem není vždy vyloučeno, protože samotné postavení dědiců v řízení o dědictví odůvodňuje jen možnost rozporu v jejich zájmech, nikoli ještě existenci tohoto rozporu; pokud ovšem jeden dědic navrhl k vypořádání dědictví i v zastoupení druhého dědice dohodu, která se svými důsledky pro zastoupeného dědice dokonce blíží odmítnutí dědictví, je třeba před rozhodnutím o schválení dohody pečlivě zkoumat, zda mezi zastoupeným a zástupcem neexistuje rozpor v zájmech.

Komentář: Nový zákoník vychází z dosavadní úpravy v § 22 až § 24 obč. zák. 1964. Ani v současné době není vyloučeno zastoupení jednoho dědice druhým dědicem, ale je nutno respektovat § 437 o. z.

§ 440

NS 28 Cdo 292/2009, rozhodnutí ze dne 5. 8. 2009: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Kdo jedná jménem neexistující obchodní společnosti, je z daného jednání zavázán sám.

Komentář: k závěru již není třeba analogické aplikace pravidla o překročení zástupčího oprávnění, vyjít lze z obecného pravidla o tom, že zřídí-li někdo právo nebo uloží-li povinnost tomu, co osobou není, přičte se právo nebo povinnost osobě, které podle povahy právního případu náleží.

NS 2 Cdon 1463/97 (R 13/2001), rozhodnutí ze dne 21. 7. 1999: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Za škodu na dopravních prostředcích, umístěných v garážích a jiných podnicích podobného druhu, odpovídá provozovatel (§ 435 obč. zák.) bez zřetele k tomu, jaký je jeho předmět podnikání; tato okolnost není významná ani z hlediska, zda jde o exces pracovníka podle § 20 odst. 2 obč. zák.

Komentář: Hlavní závěr obstojí: předmět podnikání není rozhodující k určení vzniku povinnosti hradit škodu dle § 2945 odst. 1 věta druhá o. z. V rámci hodnocení excesu zaměstnance, který je zákonným zástupcem právnické osoby (§ 166 o. z.), je však třeba rozlišit, zda zastoupeným je podnikatel (§ 431 o. z.) nebo ne (§ 440 o. z.).

§ 441

NS 29 Odo 1635/2005 (R 49/2008), rozhodnutí ze dne 29. 8. 2007: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Podepsala-li fyzická osoba smlouvu jako osoba jednající za smluvní stranu, není pro řešení otázky platnosti této smlouvy významné, zda v ní bylo výslovně uvedeno, že tak činí na základě hmotněprávní plné moci.

Komentář: Ani nový zákoník nepožaduje, aby v právním jednání bylo výslovně uvedeno, že osoba jedná jako zmocněnec. Je-li druhé straně zřejmé, že jedná jako zástupce, přičte se její jednání zmocniteli.

NS ČSR 4 Cz 28/78 (R 12/81), rozhodnutí ze dne 27. 7. 1978: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Udělil-li dědic v řízení o dědictví svému zástupci plnou moc opravňující zástupce jen k odmítnutí dědictví, nepostačuje tato plná moc k oprávnění tohoto zástupce, aby zastupoval dědice v celém průběhu řízení o dědictví.

Komentář: Nový občanský zákoník nic nemění na požadavku, aby byl zástupce speciálně zmocněn k odmítnutí dědictví. Rovněž i nadále platí, že takové zmocnění není generálním zmocněním pro zastupování v dědickém řízení.

NS ČSSR 5 Cz 102/65 (R 12/66), rozhodnutí ze dne 12. 11. 1965: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Zastoupení jednoho dědice druhým dědicem není vždy vyloučeno, protože samotné postavení dědiců v řízení o dědictví odůvodňuje jen možnost rozporu v jejich zájmech, nikoli ještě existenci tohoto rozporu; pokud ovšem jeden dědic navrhl k vypořádání dědictví i v zastoupení druhého dědice dohodu, která se svými důsledky pro zastoupeného dědice dokonce blíží odmítnutí dědictví, je třeba před rozhodnutím o schválení dohody pečlivě zkoumat, zda mezi zastoupeným a zástupcem neexistuje rozpor v zájmech.

Komentář: Nový zákoník vychází z dosavadní úpravy v § 22 až § 24 obč. zák. Ani v současné době není vyloučeno zastoupení jednoho dědice druhým dědicem, ale je nutno respektovat § 437 o. z.

§ 448

KS Ústí nad Labem 5 Co 330/65 (R 30/66), rozhodnutí ze dne 26. 5. 1965: judikát lze nadále užívat

Právní věta: i procesní plná moc zaniká smrtí zastoupeného; je proto i v případě udělení procesní plné moci nutno postupovat podle § 107 odst. 3 o. s. ř.

Komentář: Nový zákoník na závěru nic nemění.

§ 450

VS Praha 7 Cmo 55/99, rozhodnutí ze dne 28. 2. 2000: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Jednatel je statutární orgán jednající jménem společnosti s ručením omezeným, zatímco prokurista je zástupcem společnosti jednajícím za společnost (v rámci úkonů týkajících se podniku). u jednatele společnosti s ručením omezeným se do obchodního rejstříku zapisuje způsob, jakým jedná jménem společnosti, zatímco u prokuristy se zapisuje pouze způsob jeho podepisování za společnost (způsob, jakým činí svůj podpis), a pouze je-li prokuristů více, zapisuje se určení, zda jde o prokuru samostatnou nebo společnou. Za způsob podepisování prokuristy tedy nelze považovat údaj o tom, že podepisuje společně se statutárním orgánem.

Komentář: Závěr vychází z odlišení člena statutárního orgánu jako toho, kdo jedná jménem společnosti, a prokuristy jako toho, kdo společnost zastupuje. Nový občanský zákoník považuje i statutární orgán za zástupce společnosti, tudíž tento závěr je překonaný a o. z. umožňuje užití pravidla „čtyř očí“ ve formátu – člen statutárního orgánu, prokurista.

§ 457

KS Ústí nad Labem 7 Co 206/66 (R 14/67), rozhodnutí ze dne 8. 8. 1966: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Předpokladem pro ustanovení navržené osoby opatrovníkem je souhlas této osoby s převzetím funkce opatrovníka; v řízení o ustanovení opatrovníka je osoba navržená do funkce opatrovníka účastníkem řízení.

Komentář: i nadále je nezbytné, aby opatrovník se svým jmenováním souhlasil. Výslovná úprava chybí, ale lze to dovodit ze zásad soukromého práva, § 463 odst. 2 a § 471 odst. 3.

§ 460

NS ČSR Cpj 267/80 (R 4/82), rozhodnutí ze dne 24. 11. 1981: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Státní notářství ustanoví nezletilému dítěti opatrovníka podle ustanovení § 14 odst. 3 not. ř. za podmínek uvedených v ustanovení § 37 odst. 2 zák. o rodině; stačí tu proto jen možnost střetu zájmů. Jde-li o několik nezletilých dětí, které mají téhož zákonného zástupce, lze jim ustanovit podle § 14 odst. 3 not. ř. téhož (společného) opatrovníka v tom případě, jestliže je možný střet zájmů jen mezi zájmy nezletilých dětí a zájmy zákonného zástupce. V případě, že je možný střet zájmů mezi zájmy nezletilých dětí navzájem, je nutné ustanovit každému z nich jiného opatrovníka. Je věcí státního notářství, aby posoudilo s přihlédnutím k okolnostem konkrétního případu, zda je či není dána možnost střetu zájmů ve smyslu ustanovení § 37 odst. 2 zák. o rodině. V případě, že nezletilé dítě, které je účastníkem řízení před státním notářstvím, nemá opatrovníka podle § 78 odst. 1 zák. o rodině, ačkoli jsou dány podmínky pro jeho ustanovení, státní notářství nemůže tento nedostatek zákonného zastoupení nahradit postupem podle § 14 odst. 3 not. ř.

Komentář: Závěry citovaného rozhodnutí již nejsou, s ohledem na změny v právní úpravě, přímo použitelné. Notářský řád č. 95/1963 Sb. (zákon o státním notářství a o řízení před státním notářstvím) byl nahrazen zákonem č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád), který na rozdíl od něj neobsahoval přímou úpravu vybraných typů řízení. Úprava těchto řízení (především pak řízení o dědictví) byla přesunuta do občanského soudního řádu, s účinností od 1. 1. 2014 pak do zákona č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních (řízení o pozůstalosti). Při zúženém pohledu na závěry rozhodnutí na příkladu dědického, resp. pozůstalostního řízení je však patrné, že základ pravidel, která mají být užita v případě zastoupení nezletilého opatrovníkem v dědickém řízení, zůstal zachována i v nové úpravě. Zjistí-li soud, že dědic, který nemůže samostatně jednat před soudem, nemá zákonného zástupce nebo opatrovníka, jmenuje mu pro řízení o pozůstalosti usnesením opatrovníka, nebylo-li dosud přijato v příslušném řízení ve věcech opatrovnictví člověka nebo opatrovnictví právnické osoby odpovídající opatření (§ 118 z. ř. s.). Zvláštním případem ustavení opatrovníka je pak situace hrozící kolize zájmů mezi dědicem a jeho zákonným zástupcem nebo opatrovníkem nebo střet zájmů více dědiců zastoupených stejným zákonným zástupcem nebo opatrovníkem. V takovém případě jmenuje soud dědici pro řízení o pozůstalosti usnesením zvláštního opatrovníka (§ 119 z. ř. s.). Je tedy zřejmé, že i nová právní úprava počítá s možností ustavit opatrovníka včetně opatrovníka kolizního přímo v pozůstalostním řízení a nikoliv tedy vždy nutně v samostatném řízení opatrovnickém. Je otázkou, zda je odlišně od předchozího právního stavu možné postupovat v případě, kdy dítě nemá vůbec žádného zákonného zástupce (tedy rodiče či poručníka). Dle citovaného rozhodnutí v případě, že nezletilé dítě, které je účastníkem řízení před státním notářstvím, nemá opatrovníka podle § 78 odst. 1 zák. o rodině, ačkoli jsou dány podmínky pro jeho ustanovení, státní notářství nemůže tento nedostatek zákonného zastoupení nahradit postupem podle § 14 odst. 3 not. ř. Ustanovení § 78 odst. 1 zák. o rodině přitom pamatovalo na situaci, kdy oba rodiče nezletilého zemřeli, byli zbaveni rodičovských práv anebo neměli způsobilost k právním úkonům v plném rozsahu. Soud měl v takové situaci ustavit opatrovníka, který měl nezletilého vychovávat, zastupovat a spravovat jeho záležitosti místo jeho rodičů. V pozdější úpravě byl § 78 zák. o rodině novelizován s tím, že místo opatrovníka měl být ustavován poručník. Nové znění § 118 z. ř. s. nepočítá s tím, že je třeba čekat na ustavení zákonného zástupce či opatrovníka. Pro účely pozůstalostního řízení může být ustaven opatrovník ad hoc i v těchto případech, kdy osoba zákonného zástupce nemá. Současně je však tato situace spojena s podmínkou, že zatím nebyl člověku (či právnické osobě) ustaven opatrovník v příslušném řízení ve věcech opatrovnictví člověka (právnické osoby). Nemá-li dítě rodiče, resp. rodiče nejsou jeho zákonnými zástupci, budou splněny podmínky pro ustanovení poručníka (§ 928 o. z.). Poručník není ustavován v řízení o opatrovnictví člověka, ale v řízení ve věcech péče soudu o nezletilé (§ 466 z. ř. s.). Zdá se tedy, že v dané situaci nebude ustavení opatrovníka ad hoc pro pozůstalostní řízení možné a bude nutné vyčkat ustavení poručníka, který bude dítě zastupovat.

§ 463

KS Ústí nad Labem 7 Co 206/66 (R 14/67), rozhodnutí ze dne 8. 8. 1966: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Předpokladem pro ustanovení navržené osoby opatrovníkem je souhlas této osoby s převzetím funkce opatrovníka; v řízení o ustanovení opatrovníka je osoba navržená do funkce opatrovníka účastníkem řízení.

Komentář: i nadále je nezbytné, aby opatrovník se svým jmenováním souhlasil. Výslovná úprava chybí, ale lze to dovodit ze zásad soukromého práva, § 463 odst. 2 a § 471 odst. 3.

§ 465

NS Cpjn 202/2008 [R 51/2010 (1)], rozhodnutí ze dne 14. 4. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Nájemce, jehož pobyt není znám, zastupuje ve věcech nájmu jeho bytu opatrovník, který mu byl soudem ustanoven (§ 29 věta první občanského zákoníku).

Komentář: Na tomto závěru občanský zákoník nic nemění, obsahuje obdobnou právní úpravu jako dosavadní právo.

NS Cpjn 202/2008 [R 51/2010 (2)], rozhodnutí ze dne 14. 4. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Opatrovníka nájemci neznámého pobytu soud ustanoví i bez návrhu v opatrovnickém řízení (§ 192 a 193 o. s. ř.).

Komentář: Soud může i nadále zahájit opatrovnické řízení i bez návrhu (§ 13 z. ř. s.).

NS Cpjn 202/2008 [R 51/2010 (3)], rozhodnutí ze dne 14. 4. 2010: judikát by neměl být užíván

Právní věta: k platnosti právního úkonu, který opatrovník učinil za nájemce při nakládání s jeho majetkem, je třeba schválení soudu (§ 179 a § 193 odst. 3 o. s. ř.).

Komentář: Již za účinnosti staré právní úpravy bylo toto rozhodnutí diskutabilní, neboť nerespektovalo dovětek v § 193 odst. 3 o. s. ř. – obdobná aplikace § 179 o. s. ř. přicházela v úvahu toliko tam, kde šlo o poručenství nad nezletilým, tudíž ne vždy. Zákon o zvláštních řízeních soudních již obdobné pravidlo vůbec neobsahuje a toliko obecně stanoví, že soud dohlíží, zda opatrovník plní řádně své povinnosti, k čemuž může činit vhodná opatření.

NS SSR 1 Cz 24/74 (R 12/75), rozhodnutí ze dne 28. 3. 1974: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Na jmenování opatrovníka tomu, jehož pobyt není znám, jsou pro soud rozhodující jen důvody uvedené v ustanovení § 29 obč. zák. Není však rozhodující, zda probíhá nebo bude probíhat soudní, správní případně jiné řízení týkající se osoby, jejíž pobyt není znám a jejího majetku.

Komentář: Závěr je udržitelný i nadále, o. z. na něm nic nemění.

§ 471

KS České Budějovice 5 Co 468/93 (R 18/94), rozhodnutí ze dne 1. 4. 1993: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Orgánem místní správy ve smyslu ustanovení § 27 odst. 3 obč. zák. není obecní úřad (městský úřad), ale je jím obec (město) jako právnická osoba.

Komentář: Nový zákoník již v ustanovení § 471 odst. 3 nepoužívá termín „orgán místní správy“, ale pojem „obec“.

KS České Budějovice 6 Co 802/92 (R 49/93), rozhodnutí ze dne 10. 6. 1992: judikát by neměl být užíván

Právní věta: v řízení o vyslovení přípustnosti převzetí do ústavu zdravotnické péče se již neustanovuje opatrovník pro toto řízení osobě, která má ustanoveného opatrovníka, a to i v případě, že tímto opatrovníkem je podle ustanovení § 27 odst. 3 obč. zák. orgán místní správy nebo zařízení oprávněné vystupovat svým jménem.

Komentář: Podle ustanovení § 69 z. ř. s., nezvolí-li si umístěný člověk zmocněnce nebo je-li to třeba k ochraně zájmů umístěného, jmenuje mu soud opatrovníka pro řízení z řad advokátů. Toto ustanovení je speciální vůči úpravě o. z. (§ 465–471) a tedy i pokud je mu jmenován veřejný opatrovník ve smyslu § 471 odst. 3 o. z., je nutno mu za splnění podmínky § 69 z. ř. s., jmenovat opatrovníka pro řízení z řad advokátů.

KS Ústí nad Labem 7 Co 206/66 (R 14/67), rozhodnutí ze dne 8. 8. 1966: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Předpokladem pro ustanovení navržené osoby opatrovníkem je souhlas této osoby s převzetím funkce opatrovníka; v řízení o ustanovení opatrovníka je osoba navržená do funkce opatrovníka účastníkem řízení.

Komentář: i nadále je nezbytné, aby opatrovník se svým jmenováním souhlasil. Výslovná úprava chybí, ale lze to dovodit ze zásad soukromého práva, § 463 odst. 2 a § 471 odst. 3.

§ 486

NS 2 Cdon 680/97 (R 37/2000), rozhodnutí ze dne 30. 6. 1999: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Fyzická osoba, jež je statutárním orgánem právnické osoby-podnikatele (§ 13 odst. 1 obch. zák.), nemá právo jednat jménem této právnické osoby-podnikatele ve sporu, který s ní vede; jestliže právnická osoba nemá statutární orgán oprávněný jejím jménem jednat, soud jí může stanovit opatrovníka pro řízení.

Komentář: v případě konfliktu zájmů se i v tomto případě uplatní § 437 o. z. Právnické osobě pak lze opatrovníka jmenovat v souladu s § 486.

§ 489

NS 22 Cdo 2597/2010, rozhodnutí ze dne 17. 8. 2010: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Studna je stavbou, a tudíž samostatnou věcí ve smyslu občanskoprávním (bez ohledu na pojetí vodohospodářské), jestliže je výsledkem lidské stavební činnosti, kterou byla vytvořena určitá, převážně podzemní konstrukce, jež ve směru dovnitř ohraničuje prostor, jenž má být zčásti zaplněn vodou a zčásti sloužit jejímu čerpání. Nemá-li studna žádnou konstrukci, nejde o samostatnou věc, ale o součást pozemku (např. pouhý nezpracovaný vrt, nijak nevymezený proti okolí).

Komentář: Studna je podzemní zařízení, tudíž aby mohla být samostatnou věcí, musí vyhovět vymezení podzemní stavby (§ 498 o. z.). Nemá-li samostatné účelové určení, je součástí pozemku, přestože vyhoví vymezení prezentovanému v judikátu.

NS 29 Odo 1216/2005 (R 50/2008), rozhodnutí ze dne 29. 8. 2007: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Obchodní podíl lze vydržet jako věc movitou.

Komentář: s ohledem na rozšíření konceptu věci v právním smyslu (§ 489) je závěr tohoto rozhodnutí použitelný. Obdobně též usnesení Nejvyššího soudu ze dne 10. 5. 2012, sp. zn. 29 Cdo 1989/2011.

NS 31 Cdo 691/2005 (R 76/2007), rozhodnutí ze dne 11. 10. 2006: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Místní komunikace může být samostatnou věcí v občanskoprávním smyslu.

Komentář: Nový zákoník primárně vychází ze superficiální zásady. z ní ale připouští výjimky, jedna z nich je zachycena v § 498 o. z.: Stanoví-li jiný právní předpis, že určitá věc není součástí pozemku, a nelze-li takovou věc přenést z místa na místo bez porušení její podstaty, je i tato věc nemovitá. Otázkou tedy je, zda místní komunikace patří pod toto vymezení. Důležité je, že ne vždy, kdy jiný zákon používá termín „vlastník“, rozumí tím vlastníka v soukromoprávním významu, často tímto pojmem pouze určuje subjekt, kterému ukládá určité povinnosti. Ustanovení § 498 odst. 1 věta druhá o. z. je základem toliko pro závěr, že se jedná právě o nemovitou věc. Samotný předmět tudíž musí naplnit znaky věci v právním smyslu slova, což místní komunikace zřejmě naplňuje. Proto je samostatnou věcí v právním slova smyslu.

NS 30 Cdo 3109/2005, rozhodnutí ze dne 28. 2. 2006: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Věcí v právním smyslu může být i pozemek, který je pouze částí parcely; takový pozemek může být i předmětem nájemní smlouvy, je-li v této smlouvě vymezen zcela určitě a srozumitelně.

Komentář: Nová právní úprava nic nemění na tom, že lze pronajmout i část pozemku, který není parcelou, samozřejmě při dodržení požadavku dostatečného určení takové části (relativní majetková práva mohou vznikat i k částem věcí). V judikátu je však též vysloven názor o neplatnosti nájemní smlouvy uzavřené k již pronajaté věci (problematika právní volnosti). s tímto se o. z. již vypořádává jinak, když smlouvu považuje za platnou a kolizi (dochází-li k ní vůbec, neboť může jít o různé účely) řeší skrze pravidla o právních vadách.

NS 2 Cdon 1192/97 (R 23/99), rozhodnutí ze dne 28. 5. 1998: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Rybník není ve smyslu občanskoprávním samostatnou věcí, se kterou by mohlo být nakládáno odděleně od pozemků tvořících jeho dno a břehy; proto nemůže být ani stavbou ve smyslu ustanovení § 2 odst. 1 písm. c) zákona č. 172/1991 Sb., o přechodu některých věcí z majetku České republiky do vlastnictví obcí.

Komentář: Na závěru soudu nový zákoník nic nemění, rybník sám o sobě není věcí v právním smyslu slova, věcí je pozemek tvořící dno rybníka.

§ 494

NS 25 Cdo 4693/2008 (R 126/2011), rozhodnutí ze dne 19. 4. 2011: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Na ambulantní ošetření zvířete v ordinaci veterinárního lékaře se nevztahuje objektivní odpovědnost za škodu na věci převzaté za účelem splnění závazku (§ 421 obč. zák.).

Komentář: Soud dovodil, že přestože se při veterinárním výkonu jedná o smluvní závazek a na zvíře lze použít ustanovení o převzaté věci, nelze § 421 obč. zák. (a tím pádem ani § 2944 o. z.) použít, neboť by to vedlo k založení příliš přísné povinnosti za vyléčení zvířete. i když to není správný náhled (s ohledem na liberační důvody), lze předpokládat, že se soudy nebudou od toho rozhodnutí odklánět.

NS 25 Cdo 2109/2003, rozhodnutí ze dne 17. 6. 2004: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Odpovědnost za škodu, která vznikla zraněním a utracením koně, převzatého na základě smlouvy do tréninku, ošetřování, krmení a celkové péče, je objektivní odpovědností ve smyslu § 421 obč. zák. Smluvní ujednání, že chovatel odpovídá vlastníku za zranění či úhyn koně jen tehdy, když tento stav zaviní, je absolutně neplatné.

Komentář: i na zvířata, byť nejsou věcmi, lze použít ustanovení o movitých věcech, neodporuje-li to jejich povaze živého tvora. Důležitější však je, že o. z. nebrání smluvně modifikovat pravidla o náhradě škody. Mezi poškozeným a škůdcem byla uzavřena smlouva, tudíž primárně by se měl případ posoudit dle § 2913 (s liberačními důvody, které lze modifikovat třeba i tak, že povinnost k náhradě vznikne pouze při zavinění); poškozenému sice o. z. nebrání uplatnit své právo dle zvláštní skutkové podstaty § 2944, ale i zde by byl vázán jeho smluvní modifikací, neboť se nejedná o kogentní pravidlo.

NS SSR 1 Cz 83/85, rozhodnutí ze dne 29. 11. 1985: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Odpovědnost družstva za uhynutí ovcí, které byly na základě smlouvy převzaté od občanů na pasení společně s ovcemi družstva, je třeba posoudit podle ustanovení občanského zákoníku o odpovědnosti za poškození, ztrátu anebo zničení převzaté věci.

Komentář: Právní skutečnost ke vzniku závazku, v jehož rámci dochází k převzetí věci, může být i nadále různorodý. Povaha zvířete jako živého tvora nevylučuje použití § 2944 o. z.

§ 496

NS 33 Cdo 3606/2007, rozhodnutí ze dne 25. 3. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Při peněžité půjčce může dojít k předání půjčené částky i bezhotovostním převodem na účet dlužníka. Dokud nedošlo k předání peněz či k bezhotovostnímu převodu sjednané částky, nevznikl mezi smluvními stranami právní vztah z půjčky. Byl-li půjčovaný finanční obnos předán do rukou osoby určené dlužníkem, šlo o pouhé platební místo a právní vztah z půjčky vznikl.

Komentář: Věcí v právním smyslu mohou být i věci bez hmotné podstaty (§ 496 odst. 2). V tomto pojetí jsou věcí také peníze v bezhotovostní formě nebo zaknihované cenné papíry. Peníze v bezhotovostní formě, které jsou vždy zastupitelnou věcí, stejně jako zastupitelné zaknihované cenné papíry, tak mohou být předmětem zápůjčky. Je proto nadále zcela nesporné, že peněžitá zápůjčka může být poskytnuta i bezhotovostním převodem.

NS 32 Cdo 922/2007, rozhodnutí ze dne 24. 5. 2007: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Ze smlouvy o úvěru lze plnit ve prospěch dlužníka i třetím osobám (např. úhradou faktur jeho dodavatelům), avšak smlouvou o půjčce lze přenechat peníze pouze dlužníkovi (popř. jeho zástupci). Předmětem smlouvy o úvěru jsou peněžní prostředky, je možno je poskytnout i převodem z účtu na účet, avšak na základě smlouvy o půjčce věřitel přenechává dlužníkovi peníze, jako věci určené podle druhu, a tudíž přenechává pouze bankovky a mince. Zatímco ze smlouvy o úvěru vzniká věřiteli povinnost rezervovat a na žádost dlužníka poskytnout v jeho prospěch peněžní prostředky do sjednané výše a dlužníkovi vzniká právo (nikoliv povinnost) úvěr čerpat a povinnost poskytnuté prostředky vrátit a zaplatit úroky, pak smlouvou o půjčce přenechává věřitel dlužníkovi peníze nebo jiné druhově určené věci a dlužník se zavazuje ve sjednané době peníze nebo jiné druhově určené věci vrátit. Smlouva o půjčce vznikne na rozdíl od smlouvy o úvěru až plněním věřitele.

Komentář: Poskytnutí půjčky bezhotovostním převodem na účet třetí osoby připouští dále sám NS v rozhodnutí ze dne 11. 11. 2008, sp. zn. 28 Cdo 3790/2008, v jehož odůvodnění uvádí: „Jestliže konstantní judikatura, ve shodě s odbornou literaturou (srov. Švestka, Spáčil, Škárová, Občanský zákoník, komentář, II. díl, Praha, C. H. Beck, 2008, s. 1690) nevyžaduje fyzické předání předmětu půjčky dlužníkovi, bylo by zbytečným a neodůvodněným omezením autonomie vůle smluvních stran nepřipustit určení bankovního účtu třetí osoby jako místa, kam má být předmět půjčky převeden, pokud se na tom strany smlouvy o půjčce dohodnou. Uskutečněním převodu pak je splněna podmínka předání předmětu půjčky dlužníkovi podle § 657 obč. zák.“ Uvedený závěr o. z. překonává rozšířenou koncepci věci, neboť věcí v právním smyslu mohou být i věci bez hmotné podstaty (§ 496 odst. 2). V tomto pojetí jsou věcí také peníze v bezhotovostní formě nebo zaknihované cenné papíry. Peníze v bezhotovostní formě, které jsou vždy zastupitelnou věcí, stejně jako zastupitelné zaknihované cenné papíry, tak mohou být předmětem zápůjčky. Je proto nadále zcela nesporné, že peněžitá zápůjčka může být poskytnuta i bezhotovostním převodem.

§ 498

NS 22 Cdo 2597/2010, rozhodnutí ze dne 17. 8. 2010: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Studna je stavbou, a tudíž samostatnou věcí ve smyslu občanskoprávním (bez ohledu na pojetí vodohospodářské), jestliže je výsledkem lidské stavební činnosti, kterou byla vytvořena určitá, převážně podzemní konstrukce, jež ve směru dovnitř ohraničuje prostor, jenž má být zčásti zaplněn vodou a zčásti sloužit jejímu čerpání. Nemá-li studna žádnou konstrukci, nejde o samostatnou věc, ale o součást pozemku (např. pouhý nezpracovaný vrt, nijak nevymezený proti okolí).

Komentář: Studna je podzemní zařízení, tudíž aby mohla být samostatnou věcí, musí vyhovět vymezení podzemní stavby (§ 498 o. z.). Nemá-li samostatné účelové určení, je součástí pozemku, přestože vyhoví vymezení prezentovanému v judikátu.

NS 31 Cdo 691/2005 (R 76/2007), rozhodnutí ze dne 11. 10. 2006: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Místní komunikace může být samostatnou věcí v občanskoprávním smyslu.

Komentář: Nový zákoník primárně vychází ze superficiální zásady. z ní ale připouští výjimky, jedna z nich je zachycena v § 498 o. z.: Stanoví-li jiný právní předpis, že určitá věc není součástí pozemku, a nelze-li takovou věc přenést z místa na místo bez porušení její podstaty, je i tato věc nemovitá. Otázkou tedy je, zda místní komunikace patří pod toto vymezení. Důležité je, že ne vždy, kdy jiný zákon používá termín „vlastník“, rozumí tím vlastníka v soukromoprávním významu, často tímto pojmem pouze určuje subjekt, kterému ukládá určité povinnosti. Ustanovení § 498 odst. 1 věta druhá o. z. je základem toliko pro závěr, že se jedná právě o nemovitou věc. Samotný předmět tudíž musí naplnit znaky věci v právním smyslu slova, což místní komunikace zřejmě naplňuje. Proto je samostatnou věcí v právním slova smyslu.

NS 22 Cdo 911/2005, rozhodnutí ze dne 24. 5. 2006: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Předmětem občanskoprávních vztahů může být i podzemní stavba.

Komentář: Nejvyšší soud zde vyslovil názor, že i podzemní stavba může být samostatnou věcí s tím, že vždy půjde o posouzení konkrétní situace. Bližší kritéria neuvádí. Nový občanský zákoník výslovně počítá s tím, že podzemní stavba se samostatným účelovým určením je samostatnou (nemovitou) věcí. Sklep ve stráni, jak je popsán v rozhodnutí, mohl i nemusel mít samostatné účelové určení.

NS 22 Cdo 837/98 (R 40/2000), rozhodnutí ze dne 17. 11. 1999: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Způsobilým předmětem vydržení vlastnického práva je i pozemek, který je částí parcely.

Komentář: Nový občanský zákoník na závěru tohoto rozhodnutí funkčně nic nemění, ale je třeba si uvědomit, že předmětem vydržení již není věc (zde pozemek, resp. část parcely), ale vlastnické právo k ní. Pro vydržení musí být splněn předpoklad, že v jeho důsledku může dojít ke vzniku nové věci v právním smyslu.

MS Praha 9 Co 629/64 (R 27/65), rozhodnutí ze dne 17. 11. 1964: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Rekreační chata je nemovitostí, je-li spojena se zemí pevnými základy.

Komentář: Závěr platí pouze pro ty případy, v nichž nedošlo ke splynutí pozemku a stavby, případně pro ty případy, v nichž se jedná o dočasnou stavbu. Paušální závěr však neplatí.

§ 499

NS 29 Odo 350/2003, rozhodnutí ze dne 24. 3. 2004: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Pro smlouvu o půjčce je charakteristické, že věřitel přenechává dlužníkovi určité množství věcí druhově určených (zastupitelných) k volnému nakládání, případně ke spotřebování, a dlužník se zavazuje vrátit mu po určité době věci stejného druhu. Smlouva o půjčce má reálnou (nikoli jen konsensuální) povahu a vznik půjčky předpokládá nejen dohodu stran, ale i skutečné odevzdání předmětu půjčky, přičemž při peněžité půjčce může dojít k předání půjčené částky i bezhotovostním převodem na účet dlužníka.

Komentář: Vymezení půjčky (nově zápůjčky) je v souladu s novou právní úpravou. i ta zachovává zápůjčku jako reálný kontrakt, nic nemění ani na tom, že k předání (a tudíž vzniku smlouvy) může dojít bezhotovostním způsobem. Sjednají-li si strany ve smlouvě o zápůjčce, že předmět zápůjčky bude poskytnut přímo věřiteli vydlužitele, je dle Nejvyššího soudu nutné považovat takovou smlouvu za smlouvu o úvěru. Taková rekvalifikace je však pojmově vyloučena v případě nepeněžité zápůjčky, a smlouvu o nepeněžité zápůjčce, na základě které se předmět zápůjčky poskytuje přímo věřiteli vydlužitele, by bylo možné rekvalifikovat jen na nepojmenovanou smlouvu. Rekvalifikace smlouvy o peněžité zápůjčce na smlouvu o úvěru má pro smluvní strany ten zásadní důsledek, že smlouva o úvěru je, na rozdíl od smlouvy o zápůjčce, vždy úročená, i když strany úroky výslovně nesjednají – v takovém případě se totiž uplatní obvyklé úroky (§ 2395). Takováto rekvalifikace smlouvy je však možná na základě o. z. jen zcela výjimečně, protože podle § 556 odst. 1 o. z. je právní jednání nutné vykládat primárně dle úmyslu jednajících. Aby tedy bylo možné smlouvu o peněžité zápůjčce rekvalifikovat na smlouvu o úvěru, smluvní strany by musely mít při sjednání smlouvy úmysl sjednat také placení úroků. Pokud judikatura nadále nebude připouštět možnost, aby strany ve smlouvě o peněžité zápůjčce sjednaly, že předmět zápůjčky bude poskytnut věřiteli vydlužitele, případně jiné třetí osobě určené vydlužitelem, bude nutné takovou smlouvu zpravidla považovat za nepojmenovanou smlouvu.

§ 500

NS 29 Odo 350/2003, rozhodnutí ze dne 24. 3. 2004: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Pro smlouvu o půjčce je charakteristické, že věřitel přenechává dlužníkovi určité množství věcí druhově určených (zastupitelných) k volnému nakládání, případně ke spotřebování, a dlužník se zavazuje vrátit mu po určité době věci stejného druhu. Smlouva o půjčce má reálnou (nikoli jen konsensuální) povahu a vznik půjčky předpokládá nejen dohodu stran, ale i skutečné odevzdání předmětu půjčky, přičemž při peněžité půjčce může dojít k předání půjčené částky i bezhotovostním převodem na účet dlužníka.

Komentář: Vymezení půjčky (nově zápůjčky) je v souladu s novou právní úpravou. i ta zachovává zápůjčku jako reálný kontrakt, nic nemění ani na tom, že k předání (a tudíž vzniku smlouvy) může dojít bezhotovostním způsobem. Sjednají-li si strany ve smlouvě o zápůjčce, že předmět zápůjčky bude poskytnut přímo věřiteli vydlužitele, je dle Nejvyššího soudu nutné považovat takovou smlouvu za smlouvu o úvěru. Taková rekvalifikace je však pojmově vyloučena v případě nepeněžité zápůjčky a smlouvu o nepeněžité zápůjčce, na základě které se předmět zápůjčky poskytuje přímo věřiteli vydlužitele, by bylo možné rekvalifikovat jen na nepojmenovanou smlouvu. Rekvalifikace smlouvy o peněžité zápůjčce na smlouvu o úvěru má pro smluvní strany ten zásadní důsledek, že smlouva o úvěru je, na rozdíl od smlouvy o zápůjčce, vždy úročená, i když strany úroky výslovně nesjednají – v takovém případě se totiž uplatní obvyklé úroky (§ 2395). Takováto rekvalifikace smlouvy je však možná na základě o. z. jen zcela výjimečně, protože podle § 556 odst. 1 o. z. je právní jednání nutné vykládat primárně dle úmyslu jednajících. Aby tedy bylo možné smlouvu o peněžité zápůjčce rekvalifikovat na smlouvu o úvěru, smluvní strany by musely mít při sjednání smlouvy úmysl sjednat také placení úroků. Pokud judikatura nadále nebude připouštět možnost, aby strany ve smlouvě o peněžité zápůjčce sjednaly, že předmět zápůjčky bude poskytnut věřiteli vydlužitele, případně jiné třetí osobě určené vydlužitelem, bude nutné takovou smlouvu zpravidla považovat za nepojmenovanou smlouvu.

§ 505

NS 21 Cdo 694/2006 (R 13/2008), rozhodnutí ze dne 11. 4. 2007: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Technický průkaz je součástí silničního motorového vozidla, k němuž byl vystaven (vydán). Technický průkaz silničního motorového vozidla není způsobilým předmětem zadržovacího práva (§ 175 a násl. obč. zák.).

Komentář: Rozhodnutí soudu o tom, že technický průkaz vozidla je jeho součástí, je účelové a pomíjí zásadní znaky, kterými se vyznačuje součást věci (motorové vozidlo lze jistě bez technického průkazu užívat). Technický průkaz jako veřejná listina je příslušenstvím vozidla, k němuž je vydán. Pokud jde o jeho zadržení, pak platí, že není způsobilým předmětem zadržovacího práva (stejně jako např. Vysvědčení či diplom), neboť nemůže být zpeněžen a splnit tak uhrazovací roli zadržovacího práva.

NS 22 Cdo 1105/2003, rozhodnutí ze dne 8. 10. 2003: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Součást věci sdílí to, co se po právní stránce týká věci hlavní, i tehdy, jestliže se v důsledku faktického spojení stala součástí věci hlavní samostatná věc. Neoddělitelnost součásti věci, aniž by se tím znehodnotila věc hlavní, nemusí znamenat jen fyzickou neoddělitelnost; může jít také o neoddělitelnost a znehodnocení funkční. Nelze uložit povinnost vydat věc, která se zabudováním do věci jiné stala její součástí.

Komentář: Nová právní úprava na vysloveném závěru nic nemění, součást věci není samostatným předmětem právních vztahů a nemůže být vydána.

NS 35 Odo 124/2003 (R 81/2004), rozhodnutí ze dne 18. 6. 2003: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Při úvaze o trvání výhrady vlastnického práva je třeba se zabývat i tím, zda vlastnické právo k věci nezaniklo zpracováním (§ 135b obč. zák.).

Komentář: Závěr je třeba sledovat i nadále, nový zákoník dává v některých případech možnost jeho popření výhradou v souladu s § 508.

NS 3 Cz 3/90 (R 4/92), rozhodnutí ze dne 31. 1. 1990: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Součást věci není způsobilým předmětem občanskoprávního vztahu, pokud není zákonem stanoveno jinak. Součást věci sdílí to, co se po právní stránce týká věci hlavní. Tak tomu je i tehdy, jestliže se v důsledku faktického spojení stala součástí věci hlavní taková věc, která byla věcí samostatnou.

Komentář: Na závěrech o tom, co se myslí znehodnocením hlavní věci při oddělení příslušenství, se nic nemění.

NS ČSR Cpj 86/71 (R 42/72, s. 117), rozhodnutí ze dne 3. 2. 1972: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Jde-li o postavení nového rodinného domku, jehož stavebníky byli manželé, a stavba byla za trvání manželství dokončena, pak do bezpodílového spoluvlastnictví manželů patří nemovitost v celé své hodnotě ke dni zániku bezpodílového spoluvlastnictví manželů bez ohledu na účast jiných osob při výstavbě. Závazky vůči těmto osobám nelze ovšem ponechat stranou při vypořádání bezpodílového spoluvlastnictví manželů, jak bude dále uvedeno.

Komentář: Stavba dle o. z. přestává být (s výjimkami) samostatnou věcí a stává se součástí pozemku (§ 506). u novostaveb není tedy třeba zkoumat vlastnické právo, vlastněny samy o sobě být nemohou, ztrácí povahu samostatného předmětu. Zásadním tedy není, kdy byla stavba postavena a zda to bylo za trvání manželství, ale komu patřil pozemek, na kterém byla postavena. Je-li pozemek v SJM, náleží stavba do SJM jako jeho součást. Je-li pozemek ve výlučném vlastnictví jednoho z manželů, přiroste k tomuto pozemku a stává se součástí výlučného vlastnictví tohoto manžela, bez ohledu na to, z jakých zdrojů probíhala samotná výstavba. Použití prostředků ze SJM se může projevit až v následném vypořádání.

NS ČSR Cpj 86/71 (R 42/72, s. 118), rozhodnutí ze dne 3. 2. 1972: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Jestliže manželé nabyli rodinný domek, chatu, garáž, popř. jinou nemovitost, která může být předmětem osobního vlastnictví, za trvání manželství a na zaplacení použili třeba jen zčásti společných peněz, je nutno do bezpodílového spoluvlastnictví manželů zařadit celou nemovitost, nikoli snad jen její ideální část, odpovídající hodnotou částce použitých společných peněz.

Komentář: Závěr je nadále použitelný jen pro budovy, které byly postaveny a nabyty do SJM před nabytím účinnosti nového občanského zákoníku a u nichž zůstává i po nabytí účinnosti odděleno vlastnictví stavby a pozemku s ohledem na odlišného vlastníka stavby a pozemku. V případě novostaveb není podstatné, kdo stavěl ani jakých bylo užito prostředků. Stavba se stává součástí pozemku, přirůstá k němu, „patří“ tedy vždy vlastníkovi tohoto pozemku (s výjimkou staveb dočasných a podzemních staveb se samostatným účelovým určením).

§ 506

NS 22 Cdo 1000/2010 (R 51/2012), rozhodnutí ze dne 9. 12. 2011: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Zřizovat části stavby (např. zateplení zdi, balkony apod.) zasahující do prostoru nad sousedním pozemkem bez právního důvodu není přípustné.

Komentář: Nový občanský zákoník výslovně stanoví, že součástí pozemku je prostor nad povrchem i pod povrchem. Zasahování do něj stavbou na sousedním pozemku bez právního důvodu nelze. V některých případech připadá v úvahu aplikace pravidel o přestavku.

NS 31 Cdo 691/2005 (R 76/2007), rozhodnutí ze dne 11. 10. 2006: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Místní komunikace může být samostatnou věcí v občanskoprávním smyslu.

Komentář: Nový zákoník primárně vychází ze superficiální zásady. z ní ale připouští výjimky, jedna z nich je zachycena v § 498 o. z.: Stanoví-li jiný právní předpis, že určitá věc není součástí pozemku, a nelze-li takovou věc přenést z místa na místo bez porušení její podstaty, je i tato věc nemovitá. Otázkou tedy je, zda místní komunikace patří pod toto vymezení. Důležité je, že ne vždy, kdy jiný zákon používá termín „vlastník“, rozumí tím vlastníka v soukromoprávním významu, často tímto pojmem pouze určuje subjekt, kterému ukládá určité povinnosti. Ustanovení § 498 odst. 1 věta druhá o. z. je základem toliko pro závěr, že se jedná právě o nemovitou věc. Samotný předmět tudíž musí naplnit znaky věci v právním smyslu slova, což místní komunikace zřejmě naplňuje. Proto je samostatnou věcí v právním slova smyslu.

NS 35 Odo 124/2003 (R 81/2004), rozhodnutí ze dne 18. 6. 2003: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Při úvaze o trvání výhrady vlastnického práva je třeba se zabývat i tím, zda vlastnické právo k věci nezaniklo zpracováním (§ 135b obč. zák.).

Komentář: Závěr je třeba sledovat i nadále, nový zákoník dává v některých případech možnost jeho popření výhradou v souladu s § 508.

NS 2 Cdon 240/97 (R 72/2000), rozhodnutí ze dne 1. 7. 1999: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Zřídí-li stavebník na základě dohody s vlastníkem pozemku stavbu na pozemku, který je podle této dohody oprávněn užívat jen dočasně, je povinen po uplynutí sjednané doby stavbu odstranit (§ 126 odst. 1 obč. zák.).

Komentář: Rozhodnutí bylo vydáno v době, kdy neplatila zásada superficies solo cedit, která je nyní vyjádřená v § 506 o. z. Ale pokud stavebník zřídí na základě dočasného právního titulu stavbu na cizím pozemku, dostává se do pozice vlastníka dočasné stavby, která není součástí pozemku (výjimka ze superficiální zásady). Poté, co právní titul odpadne, nedochází automaticky ke splynutí stavby s pozemkem (není-li to mezi stranami sjednáno), stavba stále existuje jako samostatná věc a vlastník pozemku se může domáhat jejího odstranění vlastnickou žalobou.

NS 2 Cdon 1031/97 (R 13/2000), rozhodnutí ze dne 25. 2. 1999: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Při posuzování otázky, zda jde o neoprávněnou stavbu ve smyslu občanského zákoníku, je třeba vycházet z právní úpravy platné v okamžiku vzniku stavby jako věci v právním smyslu. o neoprávněnou stavbu nemůže jít tehdy, byla-li tato stavba zřízena před 1. 1. 1992 tzv. socialistickou organizací.

Komentář: Rozhodnutí je použitelné tam, kde stavba jako samostatná věc vznikne ještě před účinností o. z. Začal-li někdo stavět před účinností o. z. na cizím pozemku, aniž by měl k tomu soukromoprávní titul, přičemž se stavba neocitla v takovém stupni rozestavěnosti, aby se stala samostatnou věcí v právním smyslu, nemůže se jí již po účinnosti o. z. stát s ohledem na superficiální zásadu (to platí i o neoprávněných stavbách, s jejichž zřízením by stavebník začal po účinnosti o. z.). Proto nelze jako rozhodný okamžik brát to, kdy se stavba stala samostatnou věcí.

NS SSR 2 Cz 13/82 (R 16/1983), rozhodnutí ze dne 23. 4. 1982: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Pro posouzení vzniku podílového spoluvlastnictví k domu nebo jiné stavbě postavené společnou činností více osob je rozhodující dohoda o založení podílového spoluvlastnictví; dohoda nemusí mít písemnou podobu a nemusí v ní být dopředu stanoveny velikosti spoluvlastnických podílů před dokončením stavby, z dohody však musí být zřejmé, že účastníci chtěli založit podílové spoluvlastnictví ke stavbě.

Komentář: s ohledem na návrat k superficiální zásadě je použitelnost tohoto rozhodnutí ke stavbám omezená pouze k těm stavbám, které nejsou součástí pozemku. Obecný závěr tohoto rozhodnutí lze však aplikovat i na zhotovení movitých věcí, které nejsou stavbami.

MS Praha 9 Co 629/64 (R 27/65), rozhodnutí ze dne 17. 11. 1964: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Rekreační chata je nemovitostí, je-li spojena se zemí pevnými základy.

Komentář: Závěr platí pouze pro ty případy, v nichž nedošlo ke splynutí pozemku a stavby, případně pro ty případy, v nichž se jedná o dočasnou stavbu. Paušální závěr však neplatí.

§ 507

NS 3 Cz 3/90 (R 4/92), rozhodnutí ze dne 31. 1. 1990: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Součást věci není způsobilým předmětem občanskoprávního vztahu, pokud není zákonem stanoveno jinak. Součást věci sdílí to, co se po právní stránce týká věci hlavní. Tak tomu je i tehdy, jestliže se v důsledku faktického spojení stala součástí věci hlavní taková věc, která byla věcí samostatnou.

Komentář: Na závěrech o tom, co se myslí znehodnocením hlavní věci při oddělení příslušenství, se nic nemění.

§ 508

NS 35 Odo 124/2003 (R 81/2004), rozhodnutí ze dne 18. 6. 2003: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Při úvaze o trvání výhrady vlastnického práva je třeba se zabývat i tím, zda vlastnické právo k věci nezaniklo zpracováním (§ 135b obč. zák.).

Komentář: Závěr je třeba sledovat i nadále, nový zákoník dává v některých případech možnost jeho popření výhradou v souladu s § 508.

§ 510

NS 29 Odo 1663/2006 (R 86/2009), rozhodnutí ze dne 18. 12. 2008: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Uzná-li dlužník promlčený závazek co do jistiny, nemá to za následek uznání již promlčeného (jako celek) příslušenství, tvořeného úroky z prodlení.

Komentář: Je záležitostí dlužníka, v jakém rozsahu svůj dluh uzná. Uzná-li pouze jistinu, pak podle o. z. nastupuje vyvratitelná právní domněnka, že se uznání týká i příslušenství.

NS 21 Cdo 694/2006 (R 13/2008), rozhodnutí ze dne 11. 4. 2007: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Technický průkaz je součástí silničního motorového vozidla, k němuž byl vystaven (vydán). Technický průkaz silničního motorového vozidla není způsobilým předmětem zadržovacího práva (§ 175 a násl. obč. zák.).

Komentář: Rozhodnutí soudu o tom, že technický průkaz vozidla je jeho součástí, je účelové a pomíjí zásadní znaky, kterými se vyznačuje součást věci (motorové vozidlo lze jistě bez technického průkazu užívat). Technický průkaz jako veřejná listina je příslušenstvím vozidla, k němuž je vydán. Pokud jde o jeho zadržení, pak platí, že není způsobilým předmětem zadržovacího práva (stejně jako např. Vysvědčení či diplom), neboť nemůže být zpeněžen a splnit tak uhrazovací roli zadržovacího práva.

NS 21 Cdo 2098/2005 (R 56/2007), rozhodnutí ze dne 17. 5. 2006: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Určení příslušenství zastavované věci nepředstavuje podstatnou náležitost smlouvy o zřízení zástavního práva (zástavní smlouvy). Vzniklo-li zástavní právo k věci, vztahuje se vždy také na její příslušenství; to platí i tehdy, kdyby ve smlouvě o zřízení zástavního práva (zástavní smlouvě) provedené označení příslušenství zastavované věci bylo neurčité nebo nesrozumitelné.

Komentář: Nová právní úprava závěry tohoto rozhodnutí lehce mění. i nadále se stanoví, že zástavní právo se vztahuje i na příslušenství zástavy (bez výslovného ujednání stran) – § 1346 odst. 1 o. z. Výslovně se však umožňuje i opačné ujednání. To znamená, že zástavní právo se nemusí vztahovat na příslušenství zástavy vždy.

NS 31 Cdo 2772/2000 (R 75/2004), rozhodnutí ze dne 11. 9. 2003: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Tvoří-li příslušenství věci hlavní nemovitost, může dojít k jeho převodu na jiného smlouvou, jen jestliže byla v této smlouvě vyjádřena vůle převést rovněž příslušenství. Pouze písemné vyjádření vůle převést příslušenství věci vytváří předpoklady pro zkoumání, zda tato vůle byla vyjádřena dostatečně určitě pro to, aby mohla vyvolat právní účinky sledované účastníky.

Komentář: Závěr je překonán výslovnou právní úpravou a návratem k pravidlu, že příslušenství následuje osud věci hlavní (formulovanému jako vyvratitelná právní domněnka).

NS SSR 4 Cz 46/83 (R 9/85), rozhodnutí ze dne 28. 6. 1983: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Za příslušenství dopravních prostředků ve smyslu ustanovení § 435 obč. zák. je třeba považovat např. autorádio, rezervní pneumatiku, kanystr, soupravu klíčů a jiných opravářských potřeb, potahy sedadel v autě apod.; takovým příslušenstvím nejsou věci jiného druhu přepravované anebo uložené v kufru anebo v kabině dopravního prostředku umístěného v garáži nebo na parkovišti, které nesouvisí s provozem motorového vozidla.

Komentář: Pojem příslušenství dopravního prostředku ve smyslu § 2945 odst. 1 druhá věta o. z. je třeba vyložit v souladu s § 510 o. z. Judikát poukazuje na různé věci, které mohou být příslušenstvím, a v tomto duchu není s novou právní úpravou v rozporu.

§ 513

NS 31 Cdo 488/2009 (R 146/2011), rozhodnutí ze dne 15. 6. 2011: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Jestliže se podle § 408 obch. zák. promlčela pohledávka (jistina) přisouzená oprávněnému pravomocným platebním rozkazem, pak se jako příslušenství této pohledávky (§ 121 odst. 3 obč. zák.) promlčel i nárok na náhradu nákladů řízení přiznaný oprávněnému tímto exekučním titulem.

Komentář: Soud vyšel z toho, že povinnost platit úroky a úroky z prodlení nemůže trvat déle, než trvá závazek hlavní. Splněním dluhu nebo jeho zánikem z jiného důvodu zaniká také povinnost platit úroky a úroky z prodlení jako vedlejší (akcesorický) dluh; zůstává tu jen povinnost zaplatit dospělé úroky a úroky z prodlení. Tento závěr o. z. nepopírá.

NS 29 Cdo 2766/2007 (R 21/2011), rozhodnutí ze dne 29. 4. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Je-li samostatným předmětem postoupení příslušenství pohledávky, je požadavek určitosti předmětu postoupení ve smlouvě o postoupení pohledávky naplněn jen tehdy, lze-li za použití výkladových pravidel ze smlouvy zjistit, o které z příslušenství pohledávky vypočtených v § 121 odst. 3 obč. zák. šlo. Je-li samostatným předmětem postoupení část úroků z prodlení určená konkrétní částkou, je požadavek určitosti předmětu postoupení ve smlouvě o postoupení pohledávky naplněn jen tehdy, lze-li za použití výkladových pravidel ze smlouvy zjistit, jakou konkrétní dobu toto úročení postihuje a jakého procentního či jinak vyjádřeného dílu úroků z prodlení se postoupení v takto stanoveném období týká. Jestliže si strany sjednaly pro případ porušení označených povinností způsob určení smluvní pokuty (§ 544 odst. 2 obč. zák.) a je-li samostatným předmětem postoupení jen část takto určené smluvní pokuty, je požadavek určitosti předmětu postoupení ve smlouvě o postoupení pohledávky naplněn jen tehdy, lze-li za použití výkladových pravidel ze smlouvy zjistit vedle konkrétního určení výše postupované části jistiny (části smluvní pokuty) i způsob určení výše smluvní pokuty v postoupené části.

Komentář: v rozhodnutí soud vymezuje požadavky na určitost vymezení příslušenství pohledávky (jeho části) a smluvní pokuty (její části), které mají být samostatně postoupeny. Na závěrech lze setrvat, nutno však upozornit, že případná neurčitost nevede k neplatnosti, ale ke zdánlivosti a nedostatečnou určitost lze zhojit.

NS 32 Cdo 2421/2009 (R 102/2010), rozhodnutí ze dne 18. 8. 2009: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Smlouvou o postoupení pohledávky lze postoupit samostatně příslušenství pohledávky (právo na úroky z prodlení), aniž by byla postoupena i samotná pohledávka.

Komentář: Nový občanský zákoník nebrání samostatnému postoupení příslušenství pohledávky.

NS 29 Odo 1663/2006 (R 86/2009), rozhodnutí ze dne 18. 12. 2008: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Uzná-li dlužník promlčený závazek co do jistiny, nemá to za následek uznání již promlčeného (jako celek) příslušenství, tvořeného úroky z prodlení.

Komentář: Je záležitostí dlužníka, v jakém rozsahu svůj dluh uzná. Uzná-li pouze jistinu, pak podle o. z. nastupuje vyvratitelná právní domněnka, že se uznání týká i příslušenství.

NS 20 Cdo 477/2007 (R 89/2001), rozhodnutí ze dne 20. 10. 2008: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Notářský zápis se svolením k vykonatelnosti není v části týkající se příslušenství materiálně vykonatelný, jestliže se sjednaná výše úroků z pohledávky úvěru (jistiny) odvíjí od proměnlivé základní sazby vyhlašované v sazebníku peněžního ústavu.

Komentář: Na daném závěru nový zákoník nic nemění.

NS 21 Cdo 3161/2006 (R 58/2008), rozhodnutí ze dne 30. 10. 2007: judikát lze nadále užívat

Právní věta: v řízení o soudním prodeji zástavy je třeba ve smyslu ustanovení § 200z odst. 1 o. s. ř. doložit zajištěnou pohledávku z půjčky nejen uzavřenou smlouvou, ale také odevzdáním předmětu půjčky dlužníku. Zástavní právo se ve smyslu ustanovení § 153 odst. 2 obč. zák. nevztahuje na smluvní pokutu, sjednanou pro případ porušení povinnosti ze smlouvy, kterou byla založena zajištěná pohledávka.

Komentář: v rozhodnutí se potvrzuje, že půjčka (nově zápůjčka) vzniká na základě reálné smlouvy, což o. z. zachovává (ke vzniku smlouvy je třeba předání zapůjčené věci). Zástavní právo zajišťuje ve smlouvě určený dluh a jeho příslušenství, což se rovněž podle nové právní úpravy nemění. Není-li jiné dohody stran, smluvní pokuta zástavním právem zajištěna není (netvoří příslušenství pohledávky). Odkaz v právní větě na § 153 odst. 2 je vadný, neboť tam se řeší rozsah zástavního práva (co vše je zástavou), netýká se zajištěných dluhů (správně by měl být odkaz na § 155 odst. 1).

§ 545

KS Plzeň 25 Co 99/2013, rozhodnutí ze dne 22. 5. 2013: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Vyplnění formuláře a zaškrtnutí souhlasu s „podmínkami“ nelze považovat za projev vůle uzavřít smlouvu, jestliže informace o tom, že se uzavírá smlouva a jaké má podstatné náležitosti, jsou uvedeny teprve v „podmínkách“.

Komentář: k uzavření smlouvy je třeba souhlasného projevu vůle zavázat se. Obchodní podmínky jsou pouze doplňkem smlouvy, která na ně odkazuje, nemohou ji nahradit.

NS 35 Odo 755/2005 (R 102/2007), rozhodnutí ze dne 13. 12. 2006: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Pozvánka na valnou hromadu či oznámení o jejím konání nejsou právním úkonem.

Komentář: Zákon o obchodních korporacích vychází z toho, že jak rozhodnutí valné hromady, tak i další rozhodnutí orgánů korporace, jsou – vyvolávají-li právní následky s nimi spojené – právním jednáním. Jedná se o projev vůle učiněný zástupci společnosti, a jako takový je nutno přičítat jej společnosti.

NS 26 Cdo 643/2001, rozhodnutí ze dne 26. 4. 2001: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Trvalé opuštění společné domácnosti jedním z manželů je nejen úkonem faktickým, nýbrž úkonem právním ve smyslu ustanovení § 34 obč. zák. Musí být proto také svobodným projevem vůle manžela, který domácnost opouští. o případ tohoto druhu nejde tam, kde opuštění společné domácnosti je motivováno snahou vyhnout se neshodám v manželství.

Komentář: i opuštění rodinné domácnosti s úmyslem žít trvale jinde (ve smyslu § 743 odst. 2 o. z.) lze považovat za právní jednání se všemi požadavky na něj kladenými.

VS Praha 4 Cmo 235/97, rozhodnutí ze dne 24. 6. 1999: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Veřejný příslib je jednostranný projev vůle, na základě kterého již vznikly závazky slibovatele, aniž by k tomu byl požadován projev vůle dalších osob. Jedná se tedy o právní úkon, jehož podmínky vzniku, působnosti, vázanosti, zrušení, odvolání a zániku jsou upraveny ustanoveními § 34 an. obč. zák. s modifikacemi stanovenými speciální úpravou (s ohledem na charakter institutu veřejného příslibu – právní důsledky spojené se vznikem tohoto úkonu jsou zpravidla širší než u běžných jednostranných úkonů) v ustanovení § 850 an. obč. zák.

Komentář: Na pojetí veřejného příslibu nová právní úprava nic nemění.

NS 26 Cdo 1336/98, rozhodnutí ze dne 22. 8. 1998: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Dovolání se relativní neplatnosti je právním úkonem. Projev vůle, kterým se účastník relativní neplatnosti dovolává, musí vyjadřovat jak skutečnost, že jde o uplatnění relativní neplatnosti, tak i vadu právního úkonu, která v dané věci jeho relativní neplatnost způsobila.

Komentář: Uplatnění relativní neplatnosti je i nadále právním jednáním, není třeba zvláštního soudního řízení, pro jeho náležitosti je závěr i nadále použitelný.

NS ČSR 1 Cz 34/86 (R 28/87), rozhodnutí ze dne 28. 12. 1986: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Platnost právního úkonu je třeba posuzovat k okamžiku a se zřetelem na okolnosti, kdy byl právní úkon učiněn. Vznik práv a povinností, popřípadě změna a zánik dosavadních práv a povinností ujednaných v dohodě lze odložit do okamžiku splnění dohodnuté podmínky, pokud tomu nebrání kogentní ustanovení obecně závazného předpisu.

Komentář: Na okamžiku, ke kterému se posuzuje platnost právního jednání, se nic nemění, stejně tak na možnostech odložit účinnost právního jednání.

§ 546

NS 21 Cdo 3332/2009, rozhodnutí ze dne 14. 12. 2011: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Projev vůle učiněný zůstavitelem při vyhotovování allografní závěti, podle kterého listina obsahuje jeho vůli, musí být učiněn výslovně; pouhé konkludentní vyjádření ke vzniku platné závěti nepostačuje.

Komentář: Občanský zákoník i nadále požaduje výslovný projev zůstavitele.

NS 29 Odo 1595/2005, rozhodnutí ze dne 28. 6. 2006: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Existence výslovné „žádosti“ dlužníka o poskytnutí peněžních prostředků není nezbytným předpokladem, za jehož splnění lze peněžní plnění realizované (v souladu se smlouvou o úvěru) bankou ve prospěch dlužníka považovat za plnění povinnosti poskytnout úvěr. Projev vůle dlužníka čerpat úvěr může být učiněn i konkludentně, např. tím, že plnění poskytnuté bankou na základě smlouvy o úvěru přijme nebo tím, že svým (i následným) jednáním dá najevo souhlas s čerpáním úvěru v dané výši.

Komentář: Nový zákoník na daném závěru nic nemění.

§ 548

NS 22 Cdo 981/2001, rozhodnutí ze dne 11. 12. 2002: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Sama skutečnost, že prodávající v době uzavření kupní smlouvy nebyl ani vlastníkem prodávané věci ani neměl právo s ní nakládat, nečiní smlouvu neplatnou, zvláště když účinnost kupní smlouvy byla odložena na řádné nabytí věci prodávajícím.

Komentář: Závěr je plně v souladu s novým zákoníkem, nic se na něm nemění.

NS ČSR 1 Cz 34/86 (R 28/87), rozhodnutí ze dne 28. 12. 1986: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Platnost právního úkonu je třeba posuzovat k okamžiku a se zřetelem na okolnosti, kdy byl právní úkon učiněn. Vznik práv a povinností, popřípadě změna a zánik dosavadních práv a povinností ujednaných v dohodě lze odložit do okamžiku splnění dohodnuté podmínky, pokud tomu nebrání kogentní ustanovení obecně závazného předpisu.

Komentář: Na okamžiku, ke kterému se posuzuje platnost právního jednání, se nic nemění, stejně tak na možnostech odložit účinnost právního jednání.

§ 551

NS 28 Cdo 4179/2009, rozhodnutí ze dne 23. 8. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Jestliže nedošlo k podání žaloby podle § 15 zákona č. 83/1990 Sb. nebo tato žaloba byla zamítnuta, je třeba pro účely i jiného soudního řízení vycházet z předpokladu platnosti rozhodnutí orgánu sdružení, nejde-li o případy nedostatků rozhodnutí zakládajících jejich nicotnost.

Komentář: Soud respektuje spolkovou autonomii, když vychází z konceptu naříkatelnosti rozhodnutí orgánu spolku. Pokud by však došel k závěru, že rozhodnutí je pouze zdánlivé, nemůže z něj vycházet, k tomu musí přihlédnout z úřední povinnosti, závěr tak obstojí i za účinnosti o. z.

§ 553

NS 32 Cdo 159/2011 (R 54/2013), rozhodnutí ze dne 29. 1. 2013: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Není-li v ručitelské smlouvě uvedeno, ke které splátce dluhu se vztahuje omezené ručení, znamená to, že ručení se vztahuje na závazek jako celek, do výše odpovídající limitu ručení.

Komentář: Pohledávka z jednoho úvěru je vždy jen jednou pohledávkou bez toho, zda je splatná najednou nebo po částech (sjednané plnění ve splátkách nečiní z toho několik zcela oddělených plnění). Pokud je zřejmé, k jakému dluhu se ručení vztahuje, pak uvedení nižší výše lze považovat za omezení ručení. s ohledem na o. z. je třeba upozornit na § 2015, což má vliv na výši ručitelského závazku.

NS 22 Cdo 1124/2010, rozhodnutí ze dne 22. 2. 2012: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Není-li převáděná nemovitost ve smlouvě označena v souladu s požadavky katastrálního zákona, nemusí tato okolnost vždy představovat vadu v identifikaci předmětu právního úkonu, která způsobuje jeho neplatnost. u nedostatků v označení předmětu právního úkonu je totiž nutno pečlivě rozlišovat, zda takové nedostatky zakládají vadu směřující k neurčitosti nebo nesrozumitelnosti právního úkonu či nikoliv; o tzv. podstatnou vadu jdoucí na vrub platnosti právního úkonu by se nemělo jednat v těch skutkových okolnostech, jestliže by správné označení předmětu učiněného právního úkonu bylo poznatelné podle dalších identifikačních znaků nebo i z celého obsahu právního úkonu jeho výkladem, popř. objasněním skutkových okolností, za nichž byl právní úkon učiněn, aniž by tím došlo k odklonu od toho, co bylo vyjádřeno navenek v písemné formě. Teprve odstraněním neurčitosti je původně neurčitá smlouva uzavřena; proto je ji třeba posoudit podle předpisů platných v době, kdy se stala perfektní (tedy kdy byla neurčitost odstraněna). o účinnosti dodatku ke smlouvě o převodu nemovitostí odstraňujícího po mnoha letech její neurčitost vůbec nelze uvažovat, nedošlo-li na základě této smlouvy a dodatku k ní ke vkladu práva do katastru nemovitostí.

Komentář: Rozhodnutí je v rozporu s výkladovými pravidly nového občanského zákoníku. Ten nepožaduje objektivní určitelnost právního jednání. Též výslovně stanoví, že neurčitost lze dodatečně odstranit (s účinky ex tunc) – podotýkáme, že neurčitost lze odstranit toliko tam, kde již na počátku existovala vůle. Ve vztahu k zápisu do katastru nemovitostí je třeba dodat, že nový katastrální zákon nestanoví požadavky na určitost smlouvy (ta se posuzuje podle o. z.), ale požadavky pro návrh na zápis práv do katastru nemovitostí.

NS 21 Cdo 5171/2009, rozhodnutí ze dne 9. 3. 2011: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Jestliže listina, jež má být podkladem pro zápis do katastru nemovitostí, neobsahuje označení nemovitostí v souladu s § 5 odst. 1 katastrálního zákona, nemá to za následek neplatnost právního úkonu, jestliže lze výkladem projevu vůle dospět bez pochybností k závěru, jakých nemovitostí se právní úkon týká.

Komentář: Pro platnost smlouvy je důležité, zda je označení předmětu dostatečně určité z hlediska požadavků občanského zákoníku. Druhou stranou mince jsou však požadavky na návrh na zápis do katastru nemovitostí (§ 14 katastrálního zákona).

NS 29 Cdo 2766/2007 (R 21/2011), rozhodnutí ze dne 29. 4. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Je-li samostatným předmětem postoupení příslušenství pohledávky, je požadavek určitosti předmětu postoupení ve smlouvě o postoupení pohledávky naplněn jen tehdy, lze-li za použití výkladových pravidel ze smlouvy zjistit, o které z příslušenství pohledávky vypočtených v § 121 odst. 3 obč. zák. šlo. Je-li samostatným předmětem postoupení část úroků z prodlení určená konkrétní částkou, je požadavek určitosti předmětu postoupení ve smlouvě o postoupení pohledávky naplněn jen tehdy, lze-li za použití výkladových pravidel ze smlouvy zjistit, jakou konkrétní dobu toto úročení postihuje a jakého procentního či jinak vyjádřeného dílu úroků z prodlení se postoupení v takto stanoveném období týká. Jestliže si strany sjednaly pro případ porušení označených povinností způsob určení smluvní pokuty (§ 544 odst. 2 obč. zák.) a je-li samostatným předmětem postoupení jen část takto určené smluvní pokuty, je požadavek určitosti předmětu postoupení ve smlouvě o postoupení pohledávky naplněn jen tehdy, lze-li za použití výkladových pravidel ze smlouvy zjistit vedle konkrétního určení výše postupované části jistiny (části smluvní pokuty) i způsob určení výše smluvní pokuty v postoupené části.

Komentář: v rozhodnutí soud vymezuje požadavky na určitost vymezení příslušenství pohledávky (jeho části) a smluvní pokuty (její části), které mají být samostatně postoupeny. Na závěrech lze setrvat, nutno však upozornit, že případná neurčitost nevede k neplatnosti, ale ke zdánlivosti a nedostatečnou určitost lze zhojit.

NS 33 Cdo 4322/2007, rozhodnutí ze dne 17. 6. 2008: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Podstatnými náležitostmi smlouvy o půjčce je označení smluvních stran, určení předmětu půjčky a především skutečné předání předmětu půjčky věřitelem dlužníkovi. Neurčitost dohody ohledně úroků nemůže způsobit neplatnost smlouvy o půjčce. Neurčitost ujednání ohledně smluvených úroků může být důvodem neplatnosti jen té části právního úkonu, která se smluvených úroků týká, a nikoli neplatnosti právního úkonu v celém rozsahu.

Komentář: Rozhodnutí vymezuje tradičním způsobem podstatné náležitosti půjčky, na čemž o. z. nic nemění. Avšak pokud jde o oddělitelnost ujednání o úrocích, pak jistě nelze postupovat paušálně, neboť je třeba vždy hodnotit, jaká by byla hypotetická vůle stran. Navíc je třeba uvažovat nad tím, zda se pravidlo o částečné neplatnosti může analogicky aplikovat též pro případ zdánlivosti pro neurčitost části právního jednání.

NS 29 Odo 423/2006 (R 42/2009), rozhodnutí ze dne 28. 5. 2008: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Jsou-li zástavní smlouvou zajišťovány pohledávky určitého druhu, které mají vznikat zástavnímu věřiteli vůči dlužníkovi v budoucnu, je požadavek ustanovení § 155 odst. 4 obč. zák., aby šlo o pohledávky, které mají vznikat v „určité době“, naplněn jen tehdy, je-li v zástavní smlouvě vymezen nejen počátek, nýbrž i konec této doby; jinak je zástavní smlouva neplatná.

Komentář: Nová právní úprava též umožňuje zajistit dluhy určitého druhu vznikající dlužníkovi vůči zástavnímu věřiteli v určité době. Soud však nedostatek ve sjednání určité doby posoudil jako rozpor se zákonným požadavkem (§ 39 obč. zák.), ne jako nedostatek určitosti smlouvy, což by bylo přiléhavější. Jeho závěr o neplatnosti tak nebyl správný (pokud by se ho judikatura i nadále držela, musela by konstatovat relativní neplatnost), nově by mělo jít o zdánlivé právní jednání. Konečně lze ještě dodat, že neurčitost smlouvy může být stranami dodatečně zhojena (§ 553 o. z.). Upozornit je třeba na dvě další skutečnosti: 1) nově se umožňuje zajistit i různé dluhy vznikající vůči zástavnímu věřiteli z téhož právního důvodu (zde již není třeba časový rámec určovat), 2) obdobná formulace je použita u postoupení souboru pohledávek (§ 1887 o. z.) a u ručení (§ 2019 odst. 1 o. z.) a lze tak předpokládat, že tento výklad bude aplikován i zde.

NS 32 Odo 1242/2005, rozhodnutí ze dne 26. 3. 2008: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: 1. Právní úkon je neurčitý, je-li vyjádřený projev vůle sice po jazykové stránce srozumitelný, ale jednoznačný a určitý není jeho věcný obsah a současně neurčitost obsahu nelze překlenout ani za použití výkladových pravidel podle § 35 odst. 2, 3 obč. zák., jde-li o občanskoprávní vztahy, a jde-li o obchodní závazkové vztahy, též podle interpretačních pravidel obsažených v § 266 obch. zák. Jde-li o právní úkon, pro který je stanovena pod sankcí neplatnosti písemná forma, musí určitost obsahu projevu vůle vyplývat z textu listiny, na níž je tento projev vůle zaznamenán; není postačující, že smluvním stranám je jasné, co je předmětem smlouvy. Požadavku určitosti vymezení předmětu písemného právního úkonu vyhovuje i písemný odkaz na jinou listinu, z níž je předmět úkonu objektivně (tedy každému, a nikoli jen smluvním stranám) poznatelný, samozřejmě za předpokladu, že je v této listině označen zcela nezaměnitelným způsobem. 2. k obligatorním náležitostem smlouvy o postoupení pohledávky patří vedle označení účastníků (postupitele a postupníka) identifikace postupované pohledávky, která musí zahrnovat řádné označení postupitelova dlužníka a popis pohledávky co do její výše a skutečností, na nichž se zakládá. Postupovaná pohledávka musí být identifikována dostatečně určitě – tak, aby nebyla zaměnitelná s jinou pohledávkou postupitele za stejným dlužníkem a aby mezi smluvními stranami nevznikaly pochybnosti o tom, jaká pohledávka, jak a kdy byla postoupena. Požadavek identifikace nemusí být vždy naplněn jen vymezením předmětu plnění, osoby dlužníka, případně právního důvodu plnění. Identifikaci postupovaných pohledávek je možno provést i zprostředkovaně (např. odkazem na čísla postupitelových faktur), a také uvedením právní skutečnosti, na níž je založena, výší, splatností, případně i jinými skutečnostmi, včetně odkazu na titul, jímž byla přiznána. Je-li nepochybné, že účastníci smlouvy o postoupení pohledávky ve smlouvě projevili vůli uzavřít smlouvu za úplatu, spočívá neurčitost smlouvy i v absenci dohody o výši úplaty za postoupení pohledávky.

Komentář: Soud zde vyslovil několik závěrů, z nichž neobstojí ty, které se týkají určitosti právního jednání. 1. i když je pro právní jednání stanovena písemná forma, není z pohledu dostatečné určitosti důležitá objektivní poznatelnost vůle smluvních stran. Neurčitost nelze spatřovat v absenci dohody o výši úplaty, neboť pro takový případ má o. z. dispozitivní pravidlo (§ 1792). 2. Závěr o identifikaci postupovaných pohledávek je udržitelný.

NS 32 Odo 1433/2006 (R 27/2008), rozhodnutí ze dne 20. 6. 2007: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Požadavek určitosti smlouvy o postoupení pohledávek je naplněn též v případě, je-li souhrn postupovaných pohledávek označen osobou dlužníka a právním důvodem jejich vzniku (např. odkazem na příslušnou smlouvu, s tím, že se postupují všechny pohledávky z této smlouvy), aniž by postupované pohledávky musely být v postupní smlouvě výslovně jednotlivě identifikovány.

Komentář: i nadále postačuje k dostatečné určitosti identifikovat postupované pohledávky odkazem na právní důvod, ze kterého vznikají, a osobou dlužníka, k němuž se vztahují.

NS 30 Cdo 3109/2005, rozhodnutí ze dne 28. 2. 2006: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Věcí v právním smyslu může být i pozemek, který je pouze částí parcely; takový pozemek může být i předmětem nájemní smlouvy, je-li v této smlouvě vymezen zcela určitě a srozumitelně.

Komentář: Nová právní úprava nic nemění na tom, že lze pronajmout i část pozemku, který není parcelou, samozřejmě při dodržení požadavku dostatečného určení takové části (relativní majetková práva mohou vznikat i k částem věcí). V judikátu je však též vysloven názor o neplatnosti nájemní smlouvy uzavřené k již pronajaté věci (problematika právní volnosti). s tímto se o. z. již vypořádává jinak, když smlouvu považuje za platnou a kolizi (dochází-li k ní vůbec, neboť může jít o různé účely) řeší skrze pravidla o právních vadách.

NS 29 Odo 166/2001, rozhodnutí ze dne 6. 5. 2003: judikát lze nadále užívat

Právní věta: 1. Smluvní pokuta je samostatným peněžitým nárokem akcesorické povahy, který zajišťuje právní (smluvní nebo zákonnou) povinnost. Akcesorická povaha zajištění se projevuje tím, že zajišťovací závazek nemůže vzniknout bez existence zajišťovaného (hlavního) závazku a nemůže bez něj existovat. 2. z hlediska řádné konkretizace předmětu plnění kupní smlouvy uzavřené ve smyslu § 409 a násl. obch. zák. není vyloučeno, aby prodávající s kupujícím v písemně uzavřené kupní smlouvě tento předmět určili odkazem na dříve učiněný (rovněž písemný) právní úkon kupujícího (objednávku). To, zda je takový odkaz bez bližší identifikace objednávky v kupní smlouvě neurčitý (§ 37 obč. zák.), závisí mimo jiné na zjištění, zda v době uzavření kupní smlouvy zde byly i jiné (zaměnitelné) objednávky mezi týmiž účastníky. 3. Projev vůle je neurčitý, je-li nejistý jeho obsah, to jest – mimo případy, kdy vůbec chybí určitá vůle – když se jednajícímu nepodařilo obsah vůle jednoznačným způsobem stanovit, a je nesrozumitelný, jestliže jednající nedosáhl – vadným slovním nebo jiným zprostředkováním – jasného vyjádření této vůle. Závěr o neurčitosti či nesrozumitelnosti právního úkonu předpokládá, že ani jeho výkladem nelze dospět k nepochybnému poznání, co chtěl účastník projevit.

Komentář: Smluvní strany jsou při uzavírání smlouvy povinny vymezit v návrhu na uzavření smlouvy alespoň podstatné náležitosti smlouvy. Tyto podstatné náležitosti nemusí být vymezeny výslovně, ale může na ně být i odkázáno (např. na předchozí písemné úkony druhé strany). Nejsou-li však tyto podstatné náležitosti vymezeny výslovně, musejí být zjistitelné výkladem právního jednání.

NS 22 Cdo 1620/2001, rozhodnutí ze dne 12. 12. 2002: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: k platnosti právního úkonu dárce směřujícího k vrácení daru z hlediska jeho určitosti je nezbytné, aby v něm byly uvedeny konkrétní skutečnosti, v nichž dárce spatřuje hrubé porušení dobrých mravů vůči němu nebo členům jeho rodiny. Je-li v případě, že obsah hmotněprávního úkonu obsaženého v žalobě není jednoznačný, vůle toho, kdo jej učinil, zřejmá z listiny k žalobě připojené, je tento právní úkon určitý, jestliže tato vůle neodporuje jazykovému projevu v žalobě.

Komentář: Požadavek dostatečné určitosti lze vztáhnout i na odstoupení od darovací smlouvy pro nevděk. Pokud jde však o výkladová pravidla pro právní jednání, ta jsou již v o. z. rozdílná.

NS 22 Cdo 919/2001, rozhodnutí ze dne 11. 7. 2002: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Označil-li se účastník smlouvy, pro niž je předepsána písemná forma, správným příjmením, ale nepřesným jménem tak, že užil jméno hovorové, jinou jeho podobu či jméno dřívější, nezpůsobuje tato skutečnost sama o sobě neplatnost smlouvy, zejména když další uvedené údaje sloužící k jeho identifikaci nevzbuzují pochybnosti o jeho identitě.

Komentář: Závěr je v souladu s koncepcí o. z., podle níž má být na právní jednání nahlíženo spíše jako na platné a nehledat formální důvody neplatnosti.

NS 21 Cdo 315/2001 (R 55/2002), rozhodnutí ze dne 22. 1. 2002: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Uvede-li v písemném právním úkonu obchodní společnost nebo jiný podnikatel své obchodní jméno nepřesně nebo neúplně, nelze z toho důvodně dovozovat, že by právní úkon učinil někdo jiný (od něj odlišná obchodní společnost, jiná právnická osoba, popřípadě fyzická osoba). Jde o vadu projevu vůle, která způsobuje, nelze-li ji odstranit pomocí výkladu (§ 266 obch. zák., § 35 odst. 2 a 3 obč. zák.), neplatnost právního úkonu (§ 37 odst. 1 obč. zák.).

Komentář: Rozhodnutí se týká určitosti právního jednání, přičemž platí, že zdánlivost je až krajním řešením, nelze-li neurčitost odstranit výkladem.

NS 33 Odo 273/2001, rozhodnutí ze dne 21. 6. 2001: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Jde-li tedy o právní úkon, pro který je pod sankcí neplatnosti stanovena písemná forma, musí být určitost projevu vůle dána obsahem listiny, na níž je tento projev vůle zaznamenán. Nestačí, že účastníkům právního vztahu je jasné, co je předmětem smlouvy, není-li to seznatelné z jejího textu (srov. rozsudek Nejvyššího soudu ČR sp. zn. C don 227/96 ze dne 31. 7. 1996, publikovaný v časopise Soudní rozhledy č. 6/1997, s. 145). Určitost písemného projevu vůle je objektivní kategorií a takový projev vůle by neměl vzbuzovat důvodně pochybnosti o jeho obsahu ani u osob, které nejsou účastníky daného smluvního vztahu. Smlouva o převodu vlastnického práva k pozemkům, v níž není uvedeno parcelní číslo převáděných pozemků, je neurčitá, a proto neplatná, a to i v případě, že pozemky jsou ve smlouvě individualizovány jiným způsobem. Označení pozemků ve smlouvě o smlouvě budoucí pouze údajem o katastrálním území a minimální výměře pozemků není určitým vymezením předmětu budoucí smlouvy a tento nedostatek nelze nahradit výkladem projevu vůle.

Komentář: Vyslovený názor je překonán, o. z. nepožaduje objektivní určitost, z výkladových pravidel vyplývá, že primární je úmysl jednajícího, byl-li takový úmysl druhé straně znám, anebo musela-li o něm vědět. i v případě písemného právního jednání k jeho určitosti postačuje, že je dostatečně určitý toliko pro smluvní strany.

NS 20 Cdo 2018/98 (R 35/2001), rozhodnutí ze dne 30. 3. 2000: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Jestliže mezi účastníky řízení nebylo sporu o tom, že žalovaní na adrese uvedené ve výpovědi z nájmu bytu obývají jediný byt a jen ohledně tohoto bytu jsou v nájemním vztahu k žalobcům, pak skutečnost, že ve výpovědi z nájmu bytu došlo k záměně patra za podlaží, v němž se byt nachází, a že je v ní nesprávně uvedeno číslo bytu, nezpůsobila neplatnost výpovědi. Ve spojení s dalšími údaji obsaženými v žalobě, jejíž byla součástí, nemohla být taková výpověď žalovanými (nájemci) v době doručení objektivně vnímána jinak než jako určitý a srozumitelný projev vůle (§ 37 obč. zák.) týkající se bytu, jehož jsou (společnými) nájemci a ve vztahu ke kterému jsou v nájemním poměru se žalobci.

Komentář: Závěr je v souladu s výkladovými pravidly nového občanského zákoníku.

MS Praha 33 Ca 86/94 (R 57/95), rozhodnutí ze dne 19. 5. 1994: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Podkladem pro zápis vkladu do katastru nemovitostí je jen ta listina, kterou se právo zřizuje (např. smlouva o zřízení věcného břemene), a nikoli další k zápisu předložené listiny, jimiž právo nevzniká. Není-li proto nemovitost označena přímo ve smlouvě, jíž právo k ní vzniká, tak, jak to vyžaduje ustanovení § 5 odst. 1 zákona č. 265/1992 Sb., popřípadě ustanovení § 5 odst. 2 zákona č. 344/1992 Sb., je to důvodem k zamítnutí návrhu na zápis vkladu do katastru nemovitostí (§ 5 odst. 2 zákona č. 265/1992 Sb.).

Komentář: Závěr byl překonán již pozdější judikaturou. Nejvyšší soud již před účinností o. z. a nového katastrálního zákona několikrát dovodil, že požadavek určitosti vymezení nemovitosti může být splněn i při nedodržení požadavků § 5 zákona č. 265/1992 Sb. (např. 30 Cdo 1485/2008, 21 Cdo 5171/2009, 22 Cdo 1124/2010 aj.).

VS Praha 3 Cdo 12/92 (R 36/94), rozhodnutí ze dne 24. 12. 1993: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Ujednání smluvních stran o tom, že nabyvatelé v případě stáří či nemoci poskytnou postupitelce „veškeré zaopatření tak, jak si toho slušný způsob života žádá“, není neurčité a nečiní proto postupní smlouvu neplatnou.

Komentář: Soud zde vyšel z obvyklého chápání použitých výrazů, snažil se podržet platnost smlouvy, což je v souladu s přístupem nového zákoníku.

VS Praha 2 Cdo 72/93 (R 4/97), rozhodnutí ze dne 21. 12. 1993: judikát by neměl být užíván

Právní věta: Jestliže pronajímatel neuvede ve výpovědi nájmu lhůtu, kdy má nájem skončit, a to ani v návrhu na přivolení soudu k výpovědi, popřípadě uvede lhůtu kratší, než stanoví § 710 odst. 3 obč. zák. (ve větě před středníkem), jde o výpověď neplatnou. Soud tu nemůže nahrazovat chybějící nebo neplatný úkon svým rozhodnutím.

Komentář: Závěr je překonán, neboť zákoník již nepožaduje, aby pronajímatel ve výpovědi uváděl délku výpovědní doby.

NS ČSR Cpj 312/85 (R 28/86), rozhodnutí ze dne 17. 12. 1985: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Jestliže se zřizuje břemeno k části pozemku, vyznačuje se tato část pozemku na geometrickém plánu, který je potom součástí listiny o právním úkonu, jímž se věcné břemeno zřizuje. Jestliže je však rozsah věcného břemena vztahujícího se k části pozemku vymezen v listině o právním úkonu slovně zcela určitě, nemůže být důvodem neplatnosti právního úkonu ve smyslu ustanovení § 37 obč. zák. sama skutečnost, že nebyl pořízen geometrický plán s vyznačením části pozemku, jíž se věcné břemeno týká.

Komentář: Rozhodnutí se týká požadavku na určitost smlouvy. Je v souladu s o. z., neboť se snaží držet platnost, je-li věcné břemeno dostatečně určitě vymezeno, aniž je pořízen geometrický plán. V kontextu nové právní úpravy je však požadavek určitosti pod sankcí zdánlivosti.

§ 555

NS 31 Cdo 678/2009 (R 27/2012), rozhodnutí ze dne 19. 10. 2011: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: Na účastnících smlouvy o postoupení pohledávky nelze požadovat, aby v ní v rámci identifikace postupované pohledávky tuto pohledávku i právně kvalifikovali. Je-li pohledávka ve smlouvě o postoupení pohledávky identifikována dostatečně určitě, je smlouva platná, i když později vyjde najevo, že jde o pohledávku z jiného právního titulu, např. z titulu bezdůvodného obohacení (a nikoliv o pohledávku z půjčky, jak bylo uvedeno ve smlouvě o postoupení).

Komentář: Právní jednání (v tomto případě postupní smlouvu) je třeba posuzovat podle obsahu, a nikoliv podle toho, jak je strany kvalifikovaly. Vždy však bude záležet na výkladu konkrétní smlouvy (zejména na tom, jak strany pohledávku určily), nelze postupovat paušálně.

NS 29 Cdo 2766/2007 (R 21/2011), rozhodnutí ze dne 29. 4. 2010: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Je-li samostatným předmětem postoupení příslušenství pohledávky, je požadavek určitosti předmětu postoupení ve smlouvě o postoupení pohledávky naplněn jen tehdy, lze-li za použití výkladových pravidel ze smlouvy zjistit, o které z příslušenství pohledávky vypočtených v § 121 odst. 3 obč. zák. šlo. Je-li samostatným předmětem postoupení část úroků z prodlení určená konkrétní částkou, je požadavek určitosti předmětu postoupení ve smlouvě o postoupení pohledávky naplněn jen tehdy, lze-li za použití výkladových pravidel ze smlouvy zjistit, jakou konkrétní dobu toto úročení postihuje a jakého procentního či jinak vyjádřeného dílu úroků z prodlení se postoupení v takto stanoveném období týká. Jestliže si strany sjednaly pro případ porušení označených povinností způsob určení smluvní pokuty (§ 544 odst. 2 obč. zák.) a je-li samostatným předmětem postoupení jen část takto určené smluvní pokuty, je požadavek určitosti předmětu postoupení ve smlouvě o postoupení pohledávky naplněn jen tehdy, lze-li za použití výkladových pravidel ze smlouvy zjistit vedle konkrétního určení výše postupované části jistiny (části smluvní pokuty) i způsob určení výše smluvní pokuty v postoupené části.

Komentář: v rozhodnutí soud vymezuje požadavky na určitost vymezení příslušenství pohledávky (jeho části) a smluvní pokuty (její části), které mají být samostatně postoupeny. Na závěrech lze setrvat, nutno však upozornit, že případná neurčitost nevede k neplatnosti, ale ke zdánlivosti a nedostatečnou určitost lze zhojit.

I. ÚS 436/05 (N 129/50 SbNU), rozhodnutí ze dne 10. 7. 2008: judikát lze nadále užívat

Právní věta: Při výkladu právních úkonů je nepsaným pravidlem právním též předpoklad, podle něhož žádný normotvůrce nezamýšlí dát jím tvořenému aktu absurdní nebo nerozumné důsledky (srov. nález sp. zn. I. ÚS 331/98 ze dne 12. 6. 2000 (N 86/18 SbNU 233). Soud by se měl proto při výkladu smlouvy vyhnout zejména takovému výkladu, který je pochybný, zejména s ohledem na absurdní či problematické důsledky, k nimž vede.

Komentář: Nový občanský zákoník je ve shodě se závěry ÚS, též vychází z toho, že osoby se chovají spíše racionálně a svým jednáním nechtějí přivodit absurdní následky.

NS 32 Odo 1242/2005, rozhodnutí ze dne 26. 3. 2008: judikát je použitelný s výhradou

Právní věta: 1. Právní úkon je neurčitý, je-li vyjádřený projev vůle sice po jazykové stránce srozumitelný, ale jednoznačný a určitý není jeho věcný obsah a současně neurčitost obsahu nelze překlenout ani za použití výkladových pravidel podle § 35 odst. 2, 3 obč. zák., jde-li o občanskoprávní vztahy, a jde-li o obchodní závazkové vztahy, též podle interpretačních pravidel obsažených v § 266 obch. zák. Jde-li o právní úkon, pro který je stanovena pod sankcí neplatnosti písemná forma, musí určitost obsahu projevu vůle vyplývat z textu listiny, na níž je tento projev vůle zaznamenán; není postačující, že smluvním stranám je jasné, co je předmětem smlouvy. Požadavku určitosti vymezení předmětu písemného právního úkonu vyhovuje i písemný odkaz na jinou listinu, z níž je předmět úkonu objektivně (tedy každému, a nikoli jen smluvním stranám) poznatelný, samozřejmě za předpokladu, že je v této listině označen zcela nezaměnitelným způsobem. 2. k obligatorním náležitostem smlouvy o postoupení pohledávky patří vedle označení účastníků (postupitele a postupníka) identifikace postupované pohledávky, která musí zahrnovat řádné označení postupitelova dlužníka a popis pohledávky co do její výše a skutečností, na nichž se zakládá. Postupovaná pohledávka musí být identifikována dostatečně určitě – tak, aby nebyla zaměnitelná s jinou pohledávkou postupitele za stejným dlužníkem a aby mezi smluvními stranami nevznikaly pochybnosti o tom, jaká pohledávka, jak a kdy byla postoupena. Požadavek identifikace nemusí být vždy naplněn jen vymezením předmětu plnění, osoby dlužníka, případně právního důvodu plnění. Identifikaci postupovaných pohledávek je možno provést i zprostředkovaně (např. odkazem na čísla postupitelových faktur), a také uvedením právní skutečnosti, na níž je založena, výší, splatností, případně i jinými skutečnostmi, včetně odkazu na titul, jímž byla přiznána. Je-li nepochybné, že účastníci smlouvy o postoupení pohledávky ve smlouvě projevili vůli uzavřít smlouvu za úplatu, spočívá neurčitost smlouvy i v absenci dohody o výši úplaty za postoupení pohledávky.

Komentář: Soud zde vyslovil několik závěrů, z nichž neobstojí ty, které se týkají určitosti právního jednání. 1. i když je pro právní jednání stanovena písemná forma, není z pohledu dostatečné určitosti důležitá objektivní poznatelnost vůle smluvních stran. Neurčitost nelze spatřovat v absenci dohody o výši úplaty, neboť pro takový případ má o. z. dispozitivní pravidlo (§ 1792). 2. Závěr o identifikaci postupovaných pohledávek je udržitelný.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Soudní judikatura ve světle nového občanského zákoníku.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.