Frankův kouzelný fotbal

Frankie v New Yorku

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.cpress.cz

www.albatrosmedia.cz

Frank Lampard

Frankův kouzelný fotbal – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2016

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Kapitola 5

Frankie se obával, že uslyší příšerný zvuk kovu, narážejícího na jiný kov, ale místo toho kola taxíku jen žuchla do země. Otevřel oči a uviděl, jak se řítí po trávníku přímo do stromu. Frankie natáhl ruku a strhl volant stranou. Kmen stromu minuli jen o vlásek. Taxík poskakoval po trávníku, pak přejel přes cestu a valil se ze svahu dolů. George Washington stál nohou na pedále.

„Nebrzdí to!“ křičel. Před nimi se tyčily další stromy.

„Držte se!“ zvolal a divoce škubl volantem.

Taxík projel smykem zatáčku a mířil k vodní nádrži. Pak se otočil do protisměru. Zadní část auta žuchla s křupnutím do vody. Konečně stáli na místě.

Nikdo ani nedutal. Frankiemu bušilo srdce tak rychle, že ani necítil jeho tlukot.

„Jste všichni v pořádku?“ zeptal se.

Jeho kamarádi přikývli.

Frankie otevřel s veškerým úsilím dveře a vylezl ven. Zpod kapoty se linul kouř. Kolem se shromáždilo několik lidí. Někteří z nich byli na procházce se psem, jiní si vyšli zaběhat. Několik turistů se vezlo v kočáru taženém koňmi.

„Jejda! Tady asi právě točí nějaký film,“ poznamenal kdosi a ukazoval na Frankieho a jeho kamarády.

Muž, který řídil koňský vůz, seskočil a spěchal k nim.

„Došlo tu k havárii!“ zvolal. „Hej, kde je řidič?“

Frankie ukázal na přední sedadlo taxíku. „Je ta... co?“

George Washington zmizel.

„Zdrhl!“ řekl někdo další. „Pěkný podrazák!“

Louisa a Ernie vystoupili z taxíku. Charlie měl v náručí Maxe. Frankie šel ke kufru a vytáhl z něj kouzelný míč. „Fanoušek fotbalu, jak vidím,“ řekl kůň i majitel vozu.

Motor taxíku se několikrát dusivě zakuckal a Frankie udělal krok zpět. „Nevím, jestli je to tu bezpečné,“ zapochybovala Louisa. „Snad abychom šli–“

Najednou se z motoru ozvala silná rána, která vyplašila koně. Ti zaržáli, postavili se na zadní a dali se v panice na útěk přes park. Za sebou táhli kočár s párem lidí.

„Hej, stůjte!“ křičel za nimi jejich majitel.

Frankie se rozběhl za kočárem, v rukou držel kouzelný míč. Louisa a Charlie se za ním přidali. I Max byl Frankiemu v patách.

„Roztáhněte se do šířky!“ zvolal na ně.

Koně se hnali tryskem vpřed, kočár s vřískajícími cestujícími sebou házel na strany. Pak zatočili a pádili směrem k jakémusi zábradlí. Někdo je přece musí zastavit! Charlie se jim vrhl do cesty a roztáhl ruce, jako kdyby chtěl chytat penaltu.

„Hůůů!“ zakřičel na ně. „Zklidněte se!“

Frankie zatrnul, aby jeho kamaráda nepošlapali, ale koně se ho lekli a zatočili k otevřené bráně. Na druhé straně byla silnice, po které se míhala auta. Tam může dojít k úrazu! problesklo Frankiemu. Nasadil maximální rychlost, aby neřízený kočár zastavil. V tichosti si začal počítat. Jedna, dvě, tři... Když se dostal na stejnou úroveň jako vůz, vyskočil a usedl na místo pro kočího. Uchopil opratě a zatáhl za ně. Koně se vzepjali a divoce hrabali kopyty ve vzduchu. Louisa oběhla spřežení a postavila se před koně. Pomalu a opatrně kráčela směrem k nim.

„To je dobré,“ zašeptala. „Nebojte se.“

Frankie věděl, že to Louisa s koňmi umí, ale také že ji mohou snadno zranit. Když se sunula blíže, zdálo se, že se zvířata poněkud uklidnila. Jejich nozdry byly stále rozšířené, ale už nekopali. Oba cestující vyskočili, nechali Frankieho na sedátku a pelášili pryč. Frankie těžce oddychoval. Louisa přistoupila ke koním a pomalu natáhla ruku po jejich uzdách, aby si je mohla přitáhnout a pohladit po hlavě. Šťouchali ji do ramenou a dýchali jí do tváře svůj teplý vzduch. Louisa se na Frankieho zazubila.

„Dokázala jsi to,“ zalapal po dechu.

Louisa pokrčila rameny. „Je to jen talent, co mám,“ odpověděla mu. Předstírala, že to nic nebylo, ale Frankiemu neuniklo, jak ji to hřálo u srdce.

„Až někdy přestaneš hrát fotbal, můžeš začít cvičit koně,“ řekl uznale.

Její oči se rozšířily překvapením. „Nikdy nepřestanu hrát fotbal!“ a oba se zasmáli.

Když dorazil majitel vozu, těžce dýchal.

„Nevím, jak bych vám měl, děti, poděkovat,“ vyrazil se sebe. „Jak se vám mohu odvděčit?“

Najednou Frankieho něco napadlo.

„Můžete nás někam zavézt,“ odpověděl mu.

„Určitě!“ odpověděl muž. „Kam?“

Když k němu dorazil Ernie, Frankie se zazubil a dal mu ruku kolem ramen. „Yankee Stadium.“

„Á, Hřiště snů!“ odpověděl vozka.

Frankie se zamračil. „Prosím?“

„Tak se tomuto baseballovému hřišti říká,“ řekl na vysvětlenou. „Jasně, zavezu vás tam.“

Kapitola 6

Koňská kopyta klapala po asfaltu. Frankie si všiml, jak se Ernie dívá nervózně na hodinky. Bylo za deset sedm – a do konce zápasu zbývalo jen několik minut.

Přejeli křižovatku a Frankie uviděl poprvé v životě stadion tyčící se nad ostatními budovami. „Zvenku to vypadá, jako by to bylo fotbalové hřiště,“ poznamenal.

„Někdy to opravdu je fotbalové hřiště!“ odpověděl Ernie. „Hraje zde New York FC.“

„Myslím, že už můžete vystoupit,“ řekl vozka. „Hodně štěstí!“

Ernie mu poděkoval a vyskočil ven. „Máme už jen pět minut,“ řekl Frankie. „Dejme se do běhu.“

Rozběhli se a utíkali přes parkoviště směrem k bráně, kde stál jakýsi tlustý hlídač a něco pojídal. Maxův nos něco zavětřil. „Jestli se nemýlím,“ řekl Frankieho pejsek, „tohle je skutečný hot dog z New Yorku.“

Ernie spěchal k hlídači. „Přišel jsem na ten zkušební zápas.“

Hlídač jen zavrčel. „Zápas? Rád bych viděl tvoji legitimaci.“

Ernie se zamračil. „Mám ji doma...“

„Bez průkazky nebude zápas,“ řekl hlídač a ukousl si další kus svého hot dogu.

Louisa přiložila jemně svoji ruku Frankiemu na rameno. „Pojďme Frankie – nebudeme se tu hádat.“

Zřejmě má nějaký plán, pomyslel si Frankie a poodešel spolu s ostatními stranou.

„A také žádné míčové hry na parkovišti,“ zakřičel za nimi hlídač.

Když zašli za zeď, která obklopovala stadion, a ztratili se mu z očí, položila mu Louisa rychle otázku.

„Jak přesně umíš střílet s tímhle míčem, Frankie?“ zeptala se.

„Docela dobře,“ odpověděl jí.

„Dobrá,“ řekla Louisa. „A teď mě poslouchej.“

Poté, co mu vysvětlila svůj plán, Frankie si připravil míč. Kdyby se netrefil, její plán by zcela selhal a měli by značné potíže.

Začali se plížit zpátky, a když měli opět svého hlídače na dohled, Frankie se otočil na Maxe. „Připraven, maličký?“

„Připraven a hladový,“ odpověděl Max.

Frankie položil míč na zem, zamířil a odpálil jej pravou nohou. Míč udělal ve vzduchu pár kudrlinek a srazil hlídači klobouk z hlavy.

„Hej! Co to má znamenat?“ zvolal. Sehnul se, aby jej zvedl a v tom okamžiku Max vyrazil. Vyskočil, chňapl jeho hot dog do zubů a pelášil pryč.

„Zatracený podvraťáku!“ zakřičel hlídač a rozběhl se za ním.

„Teď,“ řekla Louisa. Všichni vyběhli z místa, kde se schovávali a proklouzli branou na stadion. Frankie sebral míč, když běžel kolem brány.

„Pojďte za mnou!“ zvolal Ernie a ukazoval jim cestu.

Vnitřek stadionu bylo jedno bludiště. Všechny stánky s jídlem a s dárky byly ten večer zavřené. Panovalo tam tajuplné ticho. Šli podle ukazatelů na tribuny a brzy se dostali do nějakého tunelu. Proti nim šlo mnoho dětí, oblečených ve sportovním, které doprovázeli jejich rodiče.

„Myslíš, že se tam dostanu?“ ptalo se jedno děvčátko.

„Nevím, drahá,“ odpověděla jí maminka. „Ale vydala jsi ze sebe všechno – a to se počítá.“

„Přišli jsme pozdě!“ zvolal Ernie.

„Tak snadno to zase nevzdáme,“ zamumlal Frankie. „Pojďme!“

Tunel vedl na hřiště se zeleným trávníkem, obklopeným tribunami, které se táhly do výšky. Právě zely prázdnotou. Frankiemu poskočilo srdce – stadiony miloval.

Vládla na nich živá atmosféra, ve které bylo cítit vzrušení. Obrovské světlomety ozařovaly hřiště, na kterém se krátkými sprinty rozcvičovali dospělí hráči v proužkovaných dresech. Někteří z nich měli helmy a mávali pálkami, jiní si mezi sebou házeli míčky a chytali je. Jeden z mužů byl mnohem starší. Zpod čepice mu vykukovaly šedé vlasy a na bundě měl nápis „Trenér“.

Ernie se k němu hned rozběhl. „Dobrý den, pane!“ pozdravil jej. „Jmenuji se Ernie Tanner a přišel jsem na ten zkušební zápas,“ a nadmul svoji hruď. „Chtěl bych být nadhazovačem.“

Trenér na něj pohlédl. „To máš tedy zpoždění o celou hodinu. Zápas už skončil. Nyní se připravuje tým dospělých,“ řekl a otočil se k ostatním hráčům.

„Dejte mi prosím šanci,“ prosil Ernie.

Trenér zakroutil hlavou. „Chlapče, hrát pro tento tým znamená něco víc než jen umět nadhazovat míček. Znamená to také dodržování pravidel. Nemůžeš přijít pozdě jen tak.“

Frankie přiběhl a stoupl si vedle Ernieho. „To ale nebyla jeho chyba,“ řekl zoufale.

Trenér obrátil oči v sloup. „To není nikdy!“ odpověděl mu a ukázal na pár dospělých hráčů. „Tak fajn, chlapi, jdeme na to...“

„Ne!“ zvolal Frankie rozzlobeně. Trenér se na něj zamračeně podíval. Frankie pochopil, že je to jeho poslední možnost, jak Erniemu pomoci. „Ernie ani nedoufal, že by se sem dnes mohl dostat,“ pokoušel se mu vysvětlit. „Dnes toho má za sebou opravdu hodně. Nemůžete se prostě jen otočit a říct mu, že to, o čem sní, se proměnilo v nic.“

Jeden z hráčů s pálkou, který stál za trenérem, popošel blíž. „Šéfe, možná by se dalo přimhouřit oko,“ přimlouval se. „Člověk nikdy neví, třeba to může být budoucí hvězda. Přece nechcete, aby jej dostali Mets, že?“

Ernie se naklonil blíž k Frankiemu. „To je druhý baseballový tým v New Yorku,“ vysvětlil mu.

Frankie zatajil dech. Trenérovy oči trochu roztály. „Něco ti povím, Ernie,“ obrátil se na něj. „Dám ti šanci.“

Poplácal pálkaře po zádech. „Pokud dokážeš Horatia vyautovat, dostaneš automaticky flek v juniorech. Platí?“

Ernie polkl. „Jeho?“

Pálkař se zazubil. „Je to tvoje šance, chlapče. Tak ji nepromarni.“

…

Toto je pouze náhled elektronické knihy. Zakoupení její plné verze je možné v elektronickém obchodě společnosti eReading .