Michal Šanda

Ivan Wernisch

To bylo tak. Pod hodinami potkal Michal Šanda Milana Ohniska. Michal Šanda sejmul klobouk s hlavy a pravil: „Majoucta, pane Ohnisko. Mohu se vám zdůvěřit s čímsi delikátním?“ „Račte,“ odvětil Milan Ohnisko.

Michal Šanda tedy pokračoval: „Už mne nebaví být Michalem Šandou.“ „Nápodobně,“ odvětil s cíchami do prádelny kvapící Ivan Wernisch. „Ani mne už nebaví být Ivanem Wernischem.“ „Což teprve mne Milanem Ohniskem!“ vzkřikl Milan Ohnisko.

---

Pravděpodobně se ale všechno odehrálo úplně jinak. Na stanici Semilasso potkali se Michal Šanda s Ivanem Wernischem. Než přijela tramvaj, snědli spolu umolousaný preclík, který Ivan Wernisch vyndal z kapsy saka. Nato Michal Šanda vzkřikl: „Už mne nebaví být Milanem Ohniskem!“ Shodou okolností Milan Ohnisko kvapil kolem, rozhodně však jinam než s cíchami do prádelny. Sejmul klobouk s hlavy a pravil: „Vy snad, kolego, myslíte, že mne baví být Ivanem Wernischem?“ Ivan Wernisch pokýval hlavou: „Být Michalem Šandou taky není žádný med.“

---

Ze zápisu výpovědi svědkyně Drahomíry H., která inkriminovaného dne věšela vyprané cíchy na pavlači domu č. p. 24 v Hrnčířské ulici:

„To vůbec takhle nebylo. Ti tři otrapové seděli na lavičce u nás ve dvorku. Těžko říct, kdo to řekl, ale že prý ho nebaví vůbec být. Hlavami pokývali. Potom ten zkraje sedící vlevo navrhl: Napišme si pro obveselení nějakou bejkárnu.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Býkárna.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.