Vzor citace: PODEŠVA, V., SOMMER, L., VOTRUBEC, J., FLAŠKÁR, M., HARNACH, J., MĚKOTA, J., JANOUŠEK, M. Zákon o zadávání veřejných zakázek. Zákon o registru smluv. Komentář. Praha: Wolters Kluwer ČR, 2016, 1108 s.

Právní stav publikace k 1. 7. 2016.

© JUDr. Vilém Podešva, LLM, Mgr. Lukáš Sommer, JUDr. Jiří Votrubec, JUDr. Martin Flaškár, Mgr. Jiří Harnach, Mgr. Jan Měkota, JUDr. Martin Janoušek, 2016

ROWAN LEGAL, advokátní kancelář s. r. o.

Na komentáři spolupracovali Jan Bořuta, Jan Hlavsa, Michal Kožár, David Oršulík, David Říčný, Petr Votýpka.

ISBN 978-80-7552-102-6 (váz.)

ISBN 978-80-7552-290-0 (e-pub)

Seznam použitých zkratek

České právní předpisy

autorizační zákon

zákon č. 360/1992 Sb., o výkonu povolání autorizovaných architektů a o výkonu povolání autorizovaných inženýrů a techniků činných ve výstavbě

daňový řád

zákon č. 280/2009 Sb., daňový řád

energetický zákon

zákon č. 458/2000 Sb., o podmínkách podnikání a o výkonu státní správy v energetických odvětvích a o změně některých zákonů (energetický zákon)

exekuční řád

zákon č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční činnosti (exekuční řád) a o změně dalších zákonů

horní zákon

zákon č. 44/1988 Sb., o ochraně a využití nerostného bohatství (horní zákon)

insolvenční zákon

zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon)

koncesní zákon

zákon č. 139/2006 Sb., o koncesních smlouvách a koncesním řízení (koncesní zákon)

kontrolní řád

zákon č. 255/2012 Sb., o kontrole (kontrolní řád)

Listina

usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

nařízení vlády o finančních limitech

nařízení vlády č. 172/2016 Sb., o stanovení finančních limitů pro účely zákona o zadávání veřejných zakázek

nařízení vlády o závazných podmínkách účasti

návrh nařízení vlády o stanovení závazných podmínek účasti v zadávacím řízení pro účely zákona o veřejných zakázkách

notářský řád

zákon č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád)

novela č. 417/2009 Sb.

zákon č. 417/2009 Sb., kterým se mění zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony

novela č. 55/2012 Sb. / transparentní novela

zákon č. 55/2012 Sb., kterým se mění zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozdějších předpisů

obč. zák.

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

obch. zák.

zákon č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník

obranná novela

zákon č. 258/2011 Sb., kterým se mění zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách

spr. řád

zákon č. 500/2004 Sb., správní řád

stavební zákon

zákon č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon)

tr. zákoník

zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

uveřejňovací vyhláška

vyhláška č. 168/2016 Sb., o uveřejňování formulářů pro účely zákona o zadávání veřejných zakázek a náležitostech profilu zadavatele

vyhláška o elektronických nástrojích a úkonech

návrh vyhlášky o stanovení podrobnějších podmínek týkajících se elektronických nástrojů a úkonů učiněných elektronicky při zadávání veřejných zakázek a podrobnosti týkající se certifikátu shody

vyhláška o nákladech

vyhláška č. 170/2016 Sb., o stanovení paušální částky nákladů řízení o přezkoumání úkonů zadavatele při zadávání veřejných zakázek

vyhláška o rozsahu dokumentace veřejné zakázky na stavební práce

vyhláška č. 169/2016 Sb., o stanovení rozsahu dokumentace veřejné zakázky na stavební práce a soupisu stavebních prací, dodávek a služeb s výkazem výměr

vyhláška o žádosti o předchozí stanovisko

návrh vyhlášky, kterou se stanoví náležitosti obsahu žádosti o předchozí stanovisko k uzavření smlouvy na koncesi a ke změně závazku ze smlouvy na koncesi podle zákona o zadávání veřejných zakázek

z. o. k.

zákon č. 90/2012 Sb., o obchodních společnostech a družstvech (zákon o obchodních korporacích)

z. v. z. 2006

zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách

z. z. v. z. 1

zákon č. 134/2016 Sb., o zadávání veřejných zakázek

zák. č. 300/2008 Sb.

zákon č. 300/2008 Sb., o elektronických úkonech a autorizované konverzi dokumentů

zák. č. 412/2005 Sb.

zákon č. 412/2005 Sb., o ochraně utajovaných informací a o bezpečnostní způsobilosti

zák. o el. komunikacích

zákon č. 127/2005 Sb., o elektronických komunikacích a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o elektronických komunikacích)

zák. o el. podpisu

zákon č. 227/2000 Sb., o elektronickém podpisu a o změně některých dalších zákonů (zákon o elektronickém podpisu)

zák. o hl. m. Praze

zákon č. 131/2000 Sb., o hlavním městě Praze

zák. o krajích

zákon č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení)

zák. o majetku ČR

zákon č. 219/2000 Sb., o majetku České republiky a jejím vystupování v právních vztazích

zák. o obcích

zákon č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení)

zák. o ochraně hosp. soutěže

zákon č. 143/2001 Sb., o ochraně hospodářské soutěže a o změně některých zákonů (zákon o ochraně hospodářské soutěže)

zák. o poštovních službách

zákon č. 29/2000 Sb., o poštovních službách a o změně některých zákonů (zákon o poštovních službách)

zák. o registru smluv

zákon č. 340/2015 Sb., o zvláštních podmínkách účinnosti některých smluv, uveřejňování těchto smluv a o registru smluv (zákon o registru smluv)

zák. o správních poplatcích

zákon č. 634/2004 Sb., o správních poplatcích

zák. o svobodném přístupu k informacím

zákon č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím

zák. o tr. odpovědnosti p. o.

zákon č. 418/2011 Sb., o trestní odpovědnosti právnických osob a řízení proti nim

zák. o účetnictví

zákon č. 563/1991 Sb., o účetnictví

zák. o vodovodech a kanalizacích

zákon č. 274/2001 Sb., o vodovodech a kanalizacích pro veřejnou potřebu a o změně některých zákonů (zákon o vodovodech a kanalizacích)

živnostenský zákon

zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon)

Právní předpisy Evropské unie

evropské zadávací směrnice

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/25/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb a o zrušení směrnice 2004/17/ES

klasická směrnice

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES

koncesní směrnice

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí

nařízení č. 305/2011

nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011 ze dne 9. března 2011, kterým se stanoví harmonizované podmínky pro uvádění stavebních výrobků na trh a kterým se zrušuje směrnice Rady 89/106/EHS

nařízení č. 765/2008

nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 765/2008 ze dne 9. července 2008, kterým se stanoví požadavky na akreditaci a dozor nad trhem týkající se uvádění výrobků na trh a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 339/93

nařízení č. 1008/2008

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1008/2008 ze dne 24. září 2008 o společných pravidlech pro provozování leteckých služeb ve Společenství (přepracované znění)

nařízení č. 1370/2007

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70

nařízení č. 2015/1986

prováděcí nařízení Komise (EU) č. 2015/1986 ze dne 11. listopadu 2015, kterým se stanoví standardní formuláře pro uveřejňování oznámení v oblasti zadávání veřejných zakázek a kterým se zrušuje prováděcí nařízení (EU) č. 842/2011

nařízení Řím I

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy

obranná směrnice

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/81/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci postupů při zadávání některých zakázek na stavební práce, dodávky a služby zadavateli v oblasti obrany a bezpečnosti a o změně směrnic 2004/17/
/ES a 2004/18/ES

přezkumná směrnice

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/66/ES ze dne 11. prosince 2007, kterou se mění směrnice Rady 89/665/EHS a 92/13/EHS, pokud jde o zvýšení účinnosti přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek

rozhodnutí 2005/15/ES

rozhodnutí Komise ze dne 7. ledna 2005 o prováděcích pravidlech k postupu stanovenému v článku 30 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb

sektorová směrnice

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/25/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb a o zrušení směrnice 2004/17/ES

SFEU

Smlouva o fungování Evropské unie

směrnice 89/665/EHS

směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce

směrnice 92/13/EHS

směrnice Rady 92/13/EHS ze dne 25. února 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se použití předpisů Společenství o postupech při zadávání veřejných zakázek v oblasti vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací

směrnice 92/50/EHS

směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby

směrnice 93/36/EHS

směrnice Rady 93/36/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky

směrnice 97/67/ES

směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby

směrnice 2004/17/ES

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb

směrnice 2004/18/ES

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby

směrnice 2014/55/EU

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/55/EU ze dne 16. dubna 2014 o elektronické fakturaci při zadávání veřejných zakázek

Ostatní zkratky

CPV

společný slovník pro veřejné zakázky

DNS

dynamický nákupní systém

EMAS

systém pro environmentální řízení podniků a audit

ISVZ

informační systém o veřejných zakázkách

MMR

Česká republika – Ministerstvo pro místní rozvoj

SCD

systém certifikovaných dodavatelů

SKD

seznam kvalifikovaných dodavatelů

ÚOHS / Úřad

Úřad pro ochranu hospodářské soutěže

Úřední věstník

Úřední věstník Evropské unie

1 Kde se v textu komentáře vyskytuje citace konkrétního ustanovení bez uvedení předpisu, jde o citaci ustanovení zákona o zadávání veřejných zakázek. Kde se v textu hovoří o „zákoně“, jde zpravidla (pokud z kontextu neplyne něco jiného) o zákon o zadávání veřejných zakázek.

Seznam předpisů citovaných v komentáři 2, 3

Smlouva o fungování Evropské unie

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2195/2002 ze dne 5. listopadu 2002 o společném slovníku pro veřejné zakázky (CPV)

nařízení Komise (ES) č. 1564/2005 ze dne 7. září 2005, kterým se stanoví standardní formuláře pro zveřejňování oznámení v rámci postupů zadávání veřejných zakázek podle směrnic Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES a 2004/18/ES

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy

nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 765/2008 ze dne 9. července 2008, kterým se stanoví požadavky na akreditaci a dozor nad trhem týkající se uvádění výrobků na trh a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 339/93

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1008/2008 ze dne 24. září 2008 o společných pravidlech pro provozování leteckých služeb ve Společenství

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1221/2009 ze dne 25. listopadu 2009 o dobrovolné účasti organizací v systému Společenství pro environmentální řízení podniků a audit (EMAS) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 761/2001, rozhodnutí Komise 2001/681/ES a 2006/193/ES

nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 305/2011 ze dne 9. března 2011, kterým se stanoví harmonizované podmínky pro uvádění stavebních výrobků na trh a kterým se zrušuje směrnice Rady 89/106/EHS

prováděcí nařízení Komise (EU) č. 842/2011 ze dne 19. srpna 2011, kterým se stanoví standardní formuláře pro zveřejňování oznámení v oblasti zadávání veřejných zakázek a kterým se zrušuje nařízení (ES) č. 1564/2005

nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1025/2012 ze dne 25. října 2012 o evropské normalizaci, změně směrnic Rady 89/686/EHS a 93/15/EHS a směrnic Evropského parlamentu a Rady 94/9/ES, 94/25/ES, 95/16/ES, 97/23/
/ES, 98/34/ES, 2004/22/ES, 2007/23/ES, 2009/23/ES a 2009/105/ES, a kterým se ruší rozhodnutí Rady 87/95/EHS a rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1673/2006/ES

nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie

nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 910/2014 ze dne 23. července 2014 o elektronické identifikaci a službách vytvářejících důvěru pro elektronické transakce na vnitřním trhu a o zrušení směrnice 1999/93/ES

prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/1986 ze dne 11. listopadu 2015, kterým se stanoví standardní formuláře pro uveřejňování oznámení v oblasti zadávání veřejných zakázek a kterým se zrušuje prováděcí nařízení (EU) č. 842/2011

směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce

směrnice Rady 92/13/EHS ze dne 25. února 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se použití předpisů Společenství o postupech při zadávání veřejných zakázek v oblasti vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací

směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby

směrnice Rady 93/36/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky

směrnice Rady 93/37/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce

směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků

směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na další otevření hospodářské soutěže poštovních služeb Společenství

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/66/ES ze dne 11. prosince 2007, kterou se mění směrnice Rady 89/665/EHS a 92/13/EHS, pokud jde o zvýšení účinnosti přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/73/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 2003/55/ES

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/81/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci postupů při zadávání některých zakázek na stavební práce, dodávky a služby zadavateli v oblasti obrany a bezpečnosti a o změně směrnic 2004/17/
/ES a 2004/18/ES

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/25/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb a o zrušení směrnice 2004/17/ES

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/55/EU ze dne 16. dubna 2014 o elektronické fakturaci při zadávání veřejných zakázek

rozhodnutí Komise 2005/15/ES ze dne 7. ledna 2005 o prováděcích pravidlech k postupu stanovenému v článku 30 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb

rozhodnutí Komise 2009/47/ES ze dne 22. prosince 2008, kterým se stanoví, že čl. 30 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb se nevztahuje na výrobu elektřiny v České republice

usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

ústavní zákon č. 110/1998 Sb., o bezpečnosti České republiky

ústavní zákon č. 300/2000 Sb., kterým se mění ústavní zákon č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky, ve znění ústavního zákona č. 347/1997 Sb., a ústavní zákon č. 110/1998 Sb., o bezpečnosti České republiky

zákon č. 140/1961 Sb., trestní zákon

zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník

zákon č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník

zákon č. 500/2004 Sb., správní řád

zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

zákon č. 280/2009 Sb., daňový řád

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

zákon č. 36/1967 Sb., o znalcích a tlumočnících

zákon České národní rady č. 2/1969 Sb., o zřízení ministerstev a jiných ústředních orgánů státní správy České republiky

zákon České národní rady č. 20/1987 Sb., o státní památkové péči

zákon č. 44/1988 Sb., o ochraně a využití nerostného bohatství (horní zákon)

zákon č. 2/1991 Sb., o kolektivním vyjednávání

zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon)

zákon České národní rady č. 552/1991 Sb., o státní kontrole

zákon č. 563/1991 Sb., o účetnictví

zákon č. 21/1992 Sb., o bankách

zákon č. 229/1992 Sb., o komoditních burzách

zákon České národní rady č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád)

zákon České národní rady č. 360/1992 Sb., o výkonu povolání autorizovaných architektů a o výkonu povolání autorizovaných inženýrů a techniků činných ve výstavbě

zákon České národní rady č. 6/1993 Sb., o České národní bance

zákon č. 166/1993 Sb., o Nejvyšším kontrolním úřadu

zákon č. 38/1994 Sb., o zahraničním obchodu s vojenským materiálem a o doplnění zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů, a zákona č. 140/1961 Sb., trestní zákon, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 71/1994 Sb., o prodeji a vývozu předmětů kulturní hodnoty

zákon č. 111/1994 Sb., o silniční dopravě

zákon č. 266/1994 Sb., o dráhách

zákon č. 87/1995 Sb., o spořitelních a úvěrních družstvech a některých opatřeních s tím souvisejících a o doplnění zákona České národní rady č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 85/1996 Sb., o advokacii

zákon č. 273/1996 Sb., o působnosti Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže

zákon č. 22/1997 Sb., o technických požadavcích na výrobky a o změně a doplnění některých zákonů

zákon č. 48/1997 Sb., o veřejném zdravotním pojištění a o změně a doplnění některých souvisejících zákonů

zákon č. 49/1997 Sb., o civilním letectví a o změně a doplnění zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 77/1997 Sb., o státním podniku

zákon č. 123/1998 Sb., o právu na informace o životním prostředí

zákon č. 148/1998 Sb., o ochraně utajovaných skutečností a o změně některých zákonů

zákon č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím

zákon č. 169/1999 Sb., o výkonu trestu odnětí svobody a o změně některých souvisejících zákonů

zákon č. 219/1999 Sb., o ozbrojených silách České republiky

zákon č. 363/1999 Sb., o pojišťovnictví a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o pojišťovnictví)

zákon č. 29/2000 Sb., o poštovních službách a o změně některých zákonů (zákon o poštovních službách)

zákon č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů a o změně některých zákonů

zákon č. 121/2000 Sb., o právu autorském, o právech souvisejících s právem autorským a o změně některých zákonů (autorský zákon)

zákon č. 122/2000 Sb., o ochraně sbírek muzejní povahy a o změně některých dalších zákonů

zákon č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení)

zákon č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení)

zákon č. 131/2000 Sb., o hlavním městě Praze

zákon č. 218/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech a o změně některých souvisejících zákonů (rozpočtová pravidla)

zákon č. 219/2000 Sb., o majetku České republiky a jejím vystupování v právních vztazích

zákon č. 227/2000 Sb., o elektronickém podpisu a o změně některých dalších zákonů (zákon o elektronickém podpisu)

zákon č. 239/2000 Sb., o integrovaném záchranném systému a o změně některých zákonů

zákon č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení a o změně některých zákonů (krizový zákon)

zákon č. 241/2000 Sb., o hospodářských opatřeních pro krizové stavy a o změně některých souvisejících zákonů

zákon č. 250/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech územních rozpočtů

zákon č. 365/2000 Sb., o informačních systémech veřejné správy a o změně některých dalších zákonů

zákon č. 458/2000 Sb., o podmínkách podnikání a o výkonu státní správy v energetických odvětvích a o změně některých zákonů (energetický zákon)

zákon č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční činnosti (exekuční
řád)

zákon č. 143/2001 Sb., o ochraně hospodářské soutěže a o změně některých zákonů (zákon o ochraně hospodářské soutěže)

zákon č. 231/2001 Sb., o provozování rozhlasového a televizního vysílání a o změně dalších zákonů

zákon č. 257/2001 Sb., o knihovnách a podmínkách provozování veřejných knihovnických a informačních služeb (knihovní zákon)

zákon č. 274/2001 Sb., o vodovodech a kanalizacích pro veřejnou potřebu a o změně některých zákonů (zákon o vodovodech a kanalizacích)

zákon č. 130/2002 Sb., o podpoře výzkumu, experimentálního vývoje a inovací z veřejných prostředků a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o podpoře výzkumu, experimentálního vývoje a inovací)

zákon č. 314/2002 Sb., o stanovení obcí s pověřeným obecním úřadem a stanovení obcí s rozšířenou působností

zákon č. 38/2004 Sb., o pojišťovacích zprostředkovatelích a samostatných likvidátorech pojistných událostí a o změně živnostenského zákona (zákon o pojišťovacích zprostředkovatelích a likvidátorech pojistných událostí)

zákon č. 215/2004 Sb., o úpravě některých vztahů v oblasti veřejné podpory a o změně zákona o podpoře výzkumu a vývoje

zákon č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty

zákon č. 256/2004 Sb., o podnikání na kapitálovém trhu

zákon č. 435/2004 Sb., o zaměstnanosti

zákon č. 499/2004 Sb., o archivnictví a spisové službě a o změně některých záko-
nů

zákon č. 594/2004 Sb., jímž se provádí režim Evropských společenství pro kontrolu vývozu, přepravy, zprostředkování a tranzitu zboží dvojího užití

zákon č. 634/2004 Sb., o správních poplatcích

zákon č. 127/2005 Sb., o elektronických komunikacích a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o elektronických komunikacích)

zákon č. 412/2005 Sb., o ochraně utajovaných informací a o bezpečnostní způsobilosti

zákon č. 69/2006 Sb., o provádění mezinárodních sankcí

zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách

zákon č. 139/2006 Sb., o koncesních smlouvách a koncesním řízení (koncesní zákon)

zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon)

zákon č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon)

zákon č. 310/2006 Sb., o nakládání s některými věcmi využitelnými k obranným a bezpečnostním účelům na území České republiky a o změně některých dalších zákonů (zákon o nakládání s bezpečnostním materiálem)

zákon č. 110/2007 Sb., o některých opatřeních v soustavě ústředních orgánů státní správy, souvisejících se zrušením Ministerstva informatiky a o změně některých zákonů

zákon č. 296/2007 Sb., kterým se mění zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon), ve znění pozdějších předpisů, a některé zákony v souvislosti s jeho přijetím

zákon č. 30/2008 Sb., kterým se mění zákon č. 139/2006 Sb., o koncesních smlouvách a koncesním řízení (koncesní zákon)

zákon č. 76/2008 Sb., kterým se mění zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění zákona č. 110/2007 Sb.

zákon č. 253/2008 Sb., o některých opatřeních proti legalizaci výnosů z trestné činnosti a financování terorismu

zákon č. 300/2008 Sb., o elektronických úkonech a autorizované konverzi dokumentů

zákon č. 41/2009 Sb., o změně některých zákonů v souvislosti s přijetím trestního zákoníku

zákon č. 110/2009 Sb., kterým se mění zákon č. 130/2002 Sb., o podpoře výzkumu a vývoje z veřejných prostředků a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o podpoře výzkumu a vývoje), ve znění pozdějších předpisů, a další související zákony

zákon č. 227/2009 Sb., kterým se mění některé zákony v souvislosti s přijetím zákona o základních registrech

zákon č. 277/2009 Sb., o pojišťovnictví

zákon č. 395/2009 Sb., o významné tržní síle při prodeji zemědělských a potravinářských produktů a jejím zneužití

zákon č. 417/2009 Sb., kterým se mění zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony

zákon č. 132/2010 Sb., o audiovizuálních mediálních službách na vyžádání a o změně některých zákonů (zákon o audiovizuálních mediálních službách na vyžádání)

zákon č. 179/2010 Sb., kterým se mění zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony

zákon č. 194/2010 Sb., o veřejných službách v přepravě cestujících a o změně dalších zákonů

zákon č. 423/2010 Sb., kterým se mění zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 73/2011 Sb., o Úřadu práce České republiky a o změně souvisejících zákonů

zákon č. 258/2011 Sb., kterým se mění zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách

zákon č. 367/2011 Sb., kterým se mění zákon č. 435/2004 Sb., o zaměstnanosti, ve znění pozdějších předpisů, a další související zákony

zákon č. 418/2011 Sb., o trestní odpovědnosti právnických osob a řízení proti nim

zákon č. 420/2011 Sb., o změně některých zákonů v souvislosti s přijetím zákona o trestní odpovědnosti právnických osob a řízení proti nim

zákon č. 1/2012 Sb., kterým se mění zákon č. 435/2004 Sb., o zaměstnanosti, ve znění pozdějších předpisů, a další související zákony

zákon č. 55/2012 Sb., kterým se mění zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 90/2012 Sb., o obchodních společnostech a družstvech (zákon o obchodních korporacích)

zákon č. 167/2012 Sb., kterým se mění zákon č. 499/2004 Sb., o archivnictví a spisové službě a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů, zákon
č. 227/2000 Sb., o elektronickém podpisu a o změně některých dalších zákonů (zá-
kon o elektronickém podpisu), ve znění pozdějších předpisů, a další související zákony

zákon č. 202/2012 Sb., o mediaci a o změně některých zákonů (zákon o mediaci)

zákon č. 255/2012 Sb., o kontrole (kontrolní řád)

zákon č. 303/2013 Sb., kterým se mění některé zákony v souvislosti s přijetím rekodifikace soukromého práva

zákon č. 304/2013 Sb., o veřejných rejstřících právnických a fyzických osob

zákon č. 40/2015 Sb., kterým se mění zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozdějších předpisů

zákon č. 340/2015 Sb., o zvláštních podmínkách účinnosti některých smluv, uveřejňování těchto smluv a o registru smluv (zákon o registru smluv)

zákonné opatření Senátu č. 341/2013 Sb., kterým se mění zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 55/2012 Sb., kterým se mění zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozdějších předpisů

nařízení vlády č. 463/2000 Sb., o stanovení pravidel zapojování do mezinárodních záchranných operací, poskytování a přijímání humanitární pomoci a náhrad výdajů vynakládaných právnickými osobami a podnikajícími fyzickými osobami na ochranu obyvatelstva

nařízení vlády č. 163/2002 Sb., kterým se stanoví technické požadavky na vybrané stavební výrobky

nařízení vlády č. 522/2005 Sb., kterým se stanoví seznam utajovaných informací

nařízení vlády č. 77/2008 Sb., o stanovení finančních limitů pro účely zákona o veřejných zakázkách, o vymezení zboží pořizovaného Českou republikou – Ministerstvem obrany, pro které platí zvláštní finanční limit, a o přepočtech částek stanovených v zákoně o veřejných zakázkách v eurech na českou měnu

nařízení vlády č. 78/2008 Sb., kterým se stanoví finanční limity pro účely koncesního zákona

nařízení vlády č. 474/2009 Sb., kterým se mění nařízení vlády č. 77/2008 Sb., o stanovení finančních limitů pro účely zákona o veřejných zakázkách, o vymezení zboží pořizovaného Českou republikou – Ministerstvem obrany, pro které platí zvláštní finanční limit, a o přepočtech částek stanovených v zákoně o veřejných zakázkách v eurech na českou měnu, a nařízení vlády č. 78/2008 Sb., kterým se stanoví finanční limity pro účely koncesního zákona

nařízení vlády č. 276/2011 Sb., kterým se mění nařízení vlády č. 77/2008 Sb., o stanovení finančních limitů pro účely zákona o veřejných zakázkách, o vymezení zboží pořizovaného Českou republikou – Ministerstvem obrany, pro které platí zvláštní finanční limit, a o přepočtech částek stanovených v zákoně o veřejných zakázkách v eurech na českou měnu, ve znění nařízení vlády č. 474/2009 Sb.

nařízení vlády č. 447/2011 Sb., kterým se mění nařízení vlády č. 77/2008 Sb., o stanovení finančních limitů pro účely zákona o veřejných zakázkách, o vymezení zboží pořizovaného Českou republikou – Ministerstvem obrany, pro které platí zvláštní finanční limit, a o přepočtech částek stanovených v zákoně o veřejných zakázkách v eurech na českou měnu, ve znění pozdějších předpisů, a nařízení vlády č. 78/2008 Sb., kterým se stanoví finanční limity pro účely koncesního zákona, ve znění nařízení vlády č. 474/2009 Sb.

nařízení vlády č. 386/2012 Sb., kterým se mění nařízení vlády č. 77/2008 Sb., o stanovení finančních limitů pro účely zákona o veřejných zakázkách, o vymezení zboží pořizovaného Českou republikou Ministerstvem obrany, pro které platí zvláštní finanční limit, a o přepočtech částek stanovených v zákoně o veřejných zakázkách v eurech na českou měnu, ve znění pozdějších předpisů

nařízení vlády č. 172/2016 Sb., o stanovení finančních limitů pro účely zákona o zadávání veřejných zakázek

nařízení vlády č. 173/2016 Sb., o stanovení závazných zadávacích podmínek pro veřejné zakázky na pořízení silničních vozidel

vyhláška Ministerstva spravedlnosti č. 37/1967 Sb., k provedení zákona o znalcích a tlumočnících

vyhláška Ministerstva pro místní rozvoj č. 217/2006 Sb., kterou se provádí koncesní zákon

vyhláška Ministerstva financí č. 238/2006 Sb., kterou se stanoví náležitosti obsahu žádosti o předchozí stanovisko k uzavření koncesní smlouvy nebo smlouvy a ke změně uzavřené koncesní smlouvy nebo smlouvy podle koncesního zákona

vyhláška Ministerstva obrany č. 274/2006 Sb., kterou se stanoví seznam vojenského materiálu pro účely zákona o veřejných zakázkách

vyhláška Ministerstva pro místní rozvoj č. 328/2006 Sb., kterou se stanoví paušální částka nákladů řízení o přezkoumání úkonů zadavatele pro účely zákona o veřejných zakázkách

vyhláška Ministerstva pro místní rozvoj č. 499/2006 Sb., o dokumentaci staveb

vyhláška Ministerstva pro místní rozvoj č. 194/2009 Sb., o stanovení podrobností užívání a provozování informačního systému datových schránek

vyhláška Ministerstva financí č. 392/2010 Sb., o stanovení náležitostí obsahu žádosti o předchozí stanovisko Ministerstva financí v oblasti veřejných zakázek

vyhláška Ministerstva pro místní rozvoj č. 9/2011 Sb., kterou se stanoví podrobnější podmínky týkající se elektronických nástrojů a úkonů učiněných elektronicky při zadávání veřejných zakázek a podrobnosti týkající se certifikátu shody

vyhláška Ministerstva pro místní rozvoj č. 162/2011 Sb., o způsobu stanovení zvláštních technických podmínek pro účely zákona o veřejných zakázkách

vyhláška Ministerstva pro místní rozvoj č. 133/2012 Sb., o uveřejňování vyhlášení pro účely zákona o veřejných zakázkách a náležitostech profilu zadavatele

vyhláška Ministerstva pro místní rozvoj č. 230/2012 Sb., kterou se stanoví podrobnosti vymezení předmětu veřejné zakázky na stavební práce a rozsah soupisu stavebních prací, dodávek a služeb s výkazem výměr

vyhláška Ministerstva pro místní rozvoj č. 231/2012 Sb., kterou se stanoví obchodní podmínky pro veřejné zakázky na stavební práce

vyhláška Ministerstva pro místní rozvoj č. 232/2012 Sb., o podrobnostech rozsahu odůvodnění účelnosti veřejné zakázky a odůvodnění veřejné zakázky

2 Předpisy jsou řazeny v pořadí:

– mezinárodní smlouvy,

– předpisy práva Evropské unie,

– ústavní zákony,

– kodexy,

– zákony,

– ostatní právní předpisy.

3 Není-li uvedeno jinak, jsou všechny předpisy v textu citovány ve znění pozdějších předpisů.

Předmluva

Vážení čtenáři, kolegové,

máme tu čest být těmi hlavními původci knihy, kterou právě otevíráte. Jako její autoři si velice vážíme toho, že jste se rozhodli seznámit se i s její pomocí se všemi taji nové právní úpravy oboru veřejného investování.

Můžeme s hrdostí prohlásit, že tento komentář se řadí mezi nejstarší a bezesporu tradiční zakázkové komentáře na trhu. Náš autorský kolektiv sdružený v advokátní kanceláři ROWAN LEGAL připravil první komentář již k zákonu č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, a to bezprostředně po přijetí této právní normy, na jejíž tvorbě se někteří členové autorského kolektivu také přímo podíleli v rámci spolupráce s gestorem zákona, Ministerstvem pro místní rozvoj.

Tato první verze komentáře z roku 2006 samozřejmě musela v letech následujících reagovat na vývoj právní úpravy a správního i soudního rozhodování, a proto se roku 2011 dočkala úpravy a 2. vydání. Další úprava byla připravena v návaznosti na velkou novelu č. 55/2012 Sb., nicméně tato aktualizovaná verze se promítla pouze do elektronické podoby v rámci právního informačního systému ASPI.

Nyní tedy dostáváte do rukou další generaci tohoto tradičního komentáře k právní úpravě veřejných zakázek, a to komentář k zákonu č. 134/2016 Sb., o zadávání veřejných zakázek. Ačkoliv autorský kolektiv se od prvního vydání obměnil, jeho jádro v osobě JUDr. Viléma Podešvy a právní erudice spojené se jménem ROWAN LEGAL zůstalo. Nový komentář tedy má na co navazovat a z čeho čerpat. Autorský kolektiv s využitím svých dlouholetých zkušeností uchopil právní úpravu, která sice v mnoha ohledech přejímá zavedené právní instituty, avšak zároveň přináší instituty zcela nové a těm starým často dává nový či odlišný obsah. Při přípravě komentáře jsme tak často museli vývoj aplikační praxe předvídat. Prodírání se neprobádanými právními instituty lze označit téměř za malé právnické dobrodružství. Samozřejmě jsme se v komentáři v nejširší míře přidrželi – tam, kde to bylo možné – dosavadní rozhodovací praxe Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže a správních soudů. Věříme, že jsme v tomto dobrodružství neselhali, tedy že jsme v naší snaze byli úspěšní a že nám čas dá za pravdu.

Závěrem si dovolujeme touto cestou poděkovat dalším kolegům z advokátní kanceláře ROWAN LEGAL, kteří nám byli při sepisování tohoto komentáře více než nápomocni. Konkrétně tedy děkujeme Janu Bořutovi, Janu Hlavsovi, Michalu Kožárovi, Davidu Oršulíkovi, Davidu Říčnému a Petru Votýpkovi. V neposlední řadě pak děkujeme nakladatelství Wolters Kluwer za opětovně špičkovou spolupráci a zejména paní šéfredaktorce Ivě Rolečkové za veškeré úsilí vynaložené při dokončování knihy.

Vážení čtenáři a vážení kolegové, velmi si přejeme, aby se tento komentář stal Vaší každodenní užitečnou pomůckou na cestě zákonem o zadávání veřejných zakázek, jakou je pro tisíce uživatelů již téměř 10 let.

Autorský kolektiv

ZÁKON
O ZADÁVÁNÍ VEŘEJNÝCH ZAKÁZEK

Úvod

Oblast zadávání veřejných zakázek a koncesí představuje významný segment na českém trhu, a ačkoliv jeho právní úprava není rozsáhlá, celospolečenské dopady této právní úpravy jsou velmi zřetelné, když jen málo právních oborů je v médiích frekventováno tolik jako veřejné zakázky. Úprava práva veřejných zakázek má tak v našem právním řádu již relativně ustálené místo a tradici a rovněž pozornost veřejnosti.

Prvním právním předpisem upravujícím zadávání veřejných zakázek byl zákon č. 199/1994 Sb., o zadávání veřejných zakázek, který nabyl účinnosti 1. 1. 1995. Přestože tento zákon měl svůj nezpochybnitelný význam jakožto první novodobá právní úprava tohoto oboru, velkou řadu dnes běžně užívaných institutů neznal (pro zajímavost – obsahoval pouze necelých 72 paragrafů). Jeho značná odlišnost od tehdejšího evropského práva veřejných zakázek byla dána tím, že předlohou zákona byl modelový zákon o zadávání zboží, staveb a služeb přijatý Komisí spojených národů pro mezinárodní obchodní právo, tedy modelový zákon UNCITRAL. Zcela zde absentovala např. úprava problematiky koncesního řízení či zákaz plnění smlouvy, na druhé straně obsahoval mnoho ustanovení dnes zcela nemyslitelných. Jako kuriozita působí z dnešního pohledu např. výzva jednomu zájemci, obdoba dnešního jednacího řízení bez uveřejnění, realizovaná výhradně na základě toho, „rozhodne-li tak vláda České republiky“ [viz § 50 odst. 1 písm. a) zák. č. 199/1994 Sb. ve znění od dubna 2001 do září 2002], nebo možnost omezit zadávání veřejné zakázky pouze na tuzemské osoby (viz § 65 odst. 1 zák. č. 199/1994 Sb.).

V pořadí druhým zákonem upravujícím oblast veřejných zakázek byl zákon č. 40/2004 Sb., o veřejných zakázkách, jenž nabyl účinnosti dne 1. 5. 2004. Tento zákon byl přijat s ohledem na vstup České republiky do Evropského společenství (dnes Evropské unie), v souvislosti s kterým bylo nutné českou právní úpravu harmonizovat s evropským právem. Z toho důvodu se při přípravě zákona č. 40/2004 Sb. vycházelo z evropských zadávacích směrnic, což nejen vyplývalo ze závazků České republiky jako nového člena, ale mělo to i přispět k lepší systematičnosti právní úpravy, její větší přehlednosti. Vzhledem k tomu, že dosavadní právo veřejných zakázek vycházelo ze zcela jiných vzorů a principů, jednalo se doslova o revoluci v tomto oboru. Byla tak např. zavedena zcela nová definice veřejné zakázky a jejího zadavatele, rozdělení veřejných zakázek na podlimitní a nadlimitní, popř. také úprava nových druhů zadávacích řízení či nový způsob uveřejňování informací o nich. S účinností od 8. 2. 2005 pak byla do zákona č. 40/2004 Sb. doplněna část upravující udělování koncesí.

Přes zmíněné cíle snížení formálnosti procesu zadávání, jež si zákonodárce stanovil, přinášela nicméně aplikace zákona č. 40/2004 Sb. v praxi spíše problémy. Zároveň tento zákon obsahově zcela neodpovídal novým evropským zadávacím směrnicím, v čemž byl trochu nevinně, protože vznikal paralelně se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb a směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, a tedy je v době svého vzniku nemohl „předběhnout“ a kopírovat. V důsledku uvedeného tak některé instituty neupravoval vůbec (např. soutěžní dialog), případně jiné nedostatečně (např. elektronizaci zadávání veřejných zakázek). Především z těchto důvodů tak bylo nezbytné přijmout zcela novou úpravu, která by se s vyvstanuvšími výkladovými nejasnostmi vypořádala a která zároveň lépe transponovala do našeho právního řádu relevantní právní předpisy Evropských společenství (dnes Evropské unie).

Od 1. 7. 2006 tak vstoupil v účinnost zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, upravující nově problematiku zadávání veřejných zakázek, a současně také zákon č. 139/2006 Sb., o koncesních smlouvách a koncesním řízení (koncesní zákon), upravující koncesní řízení a koncesní smlouvy.

Komentovaný zákon č. 134/2016 Sb., o zadávání veřejných zakázek, tak představuje čtvrtou generaci české právní úpravy v oblasti veřejných zakázek a koncesí, jež přichází po více než desetileté účinnosti zmíněného zákona č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách. Zákon č. 134/2016 Sb., o zadávání veřejných zakázek, opět reaguje zejména na novou evropskou legislativu – konkrétně potom na směrnici 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2014/18/EU, na směrnici 2014/25/
/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb a o zrušení směrnice 2004/17/ES a na směrnici 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí, nicméně klade si za cíl také vyřešení některých neduhů, které stíhaly předchozí právní úpravu.

Jedním z nich se ukázalo být vyčlenění otázky koncesí do samostatného právního předpisu, když při následných novelizacích zákona č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, často nedocházelo k souladné úpravě koncesního řízení, což vyvolávalo při jeho aplikaci mnohé nejasnosti. Mimo jiné tak dochází k opětovné úpravě zadávání veřejných zakázek a koncesí v rámci jednoho zákona. Zákon č. 134/2016 Sb., o zadávání veřejných zakázek, by pak měl znamenat zúročení dosavadní praxe a zkušeností získaných při zadávání veřejných zakázek a koncesí a aplikaci předchozí právní úpravy, měl by přispět ke zmírnění výkladových nejasností, jasně stanovit pravidla garantující hospodárné nakládání s veřejnými prostředky a zabraňující potenciální korupci, současně by však měl umožňovat rychlou realizaci veřejných projektů bez zbytečné administrativní zátěže, jakož i rychlejší a hospodárnější přezkum před Úřadem pro ochranu hospodářské soutěže.

Až praxe ukáže, nakolik bude zákon č. 134/2016 Sb., o zadávání veřejných zakázek, ve svém úkolu úspěšný. Bezesporu lze očekávat mnohé výkladové nejasnosti, nicméně nejen v takovém případě je třeba mít při interpretaci zákona neustále na paměti základní, stále stejné a neměnné zásady ovládající zadávání veřejných zakázek – transparentnost, přiměřenost, rovné zacházení a zákaz diskriminace.

ZÁKON

č. 134/2016 Sb.

ze dne 19. dubna 2016

O ZADÁVÁNÍ VEŘEJNÝCH ZAKÁZEK

Parlament se usnesl na tomto zákoně České republiky:

ČÁST PRVNÍ

Obecná ustanovení

HLAVA I

Základní ustanovení

§ 1

Předmět úpravy

Tento zákon zapracovává příslušné předpisy Evropské unie1) a upravuje

1. pravidla pro zadávání veřejných zakázek, včetně zvláštních postupů předcházejících jejich zadání,

2. povinnosti dodavatelů při zadávání veřejných zakázek a při zvláštních postupech předcházejících jejich zadání,

3. uveřejňování informací o veřejných zakázkách,

4. zvláštní podmínky fakturace za plnění veřejných zakázek,

5. zvláštní důvody pro ukončení závazků ze smluv na veřejné zakázky,

6. informační systém o veřejných zakázkách,

7. systém kvalifikovaných dodavatelů,

8. systém certifikovaných dodavatelů,

9. dozor nad dodržováním tohoto zákona.

1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES.

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/25/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb a o zrušení směrnice 2004/17/ES.

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí.

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/81/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci postupů při zadávání některých zakázek na stavební práce, dodávky a služby zadavateli v oblasti obrany a bezpečnosti a o změně směrnic 2004/17/ES a 2004/18/ES.

Směrnice Rady ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (89/665/EHS).

Směrnice Rady 92/13/EHS ze dne 25. února 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se uplatňování pravidel Společenství pro postupy při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací.

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/66/ES ze dne 11. prosince 2007, kterou se mění směrnice Rady 89/665/EHS a 92/13/EHS, pokud jde o zvýšení účinnosti přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek.

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/55/EU ze dne 16. dubna 2014 o elektronické fakturaci při zadávání veřejných zakázek.

K § 1

Zákon v § 1 vymezuje svoji věcnou působnost. V prvé řadě zákon o zadávání veřejných zakázek upravuje pravidla pro zadávání veřejných zakázek včetně zvláštních postupů předcházejících jejich zadání, povinnosti dodavatelů při zadávání veřejných zakázek a při zvláštních postupech předcházejících jejich zadání, uveřejňování informací o veřejných zakázkách, zvláštní podmínky fakturace za plnění veřejných zakázek, zvláštní důvody pro ukončení závazků ze smluv na veřejné zakázky, informační systém o veřejných zakázkách, systém kvalifikovaných dodavatelů, systém certifikovaných dodavatelů a dozor nad dodržováním tohoto zákona. Zákon oproti předešlé právní úpravě reguluje nejen problematiku zadávání veřejných zakázek, ale také koncesí, které jsou podmnožinou veřejných zakázek a byly doposud regulovány samostatným zákonem č. 139/2006 Sb., o koncesních smlouvách a koncesním řízení (koncesní zákon).

Cílem zákona je podle důvodové zprávy zajištění souladu tuzemské právní úpravy s evropskou právní úpravou, nastavení pravidel, které by zabránily korupci, garantovaly hospodárné nakládání s veřejnými prostředky, rychlou realizaci potřebných veřejných projektů a férovou soutěž dodavatelů, přičemž si dále klade za cíl maximální možné snížení administrativní náročnosti procesu zadávání veřejných zakázek při současném zajištění transparentnosti.

Základ evropské sekundární legislativy pro oblast veřejných zakázek, jíž se zákon v § 1 dovolává, tvoří tyto směrnice:

- směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES,

- směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/25/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb a o zrušení směrnice 2004/17/ES,

- směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/81/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci postupů při zadávání některých zakázek na stavební práce, dodávky a služby zadavateli v oblasti obrany a bezpečnosti a o změně směrnic 2004/17/ES a 2004/18/ES (Text s významem pro EHP),

- směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/55/EU ze dne 16. dubna 2014 o elektronické fakturaci při zadávání veřejných zakázek.

Pro oblast přezkumu a dohledu nad zadáváním veřejných zakázek má důležitý význam zejména:

- směrnice Rady ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (89/665/EHS),

- směrnice Rady 92/13/EHS ze dne 25. února 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se uplatňování pravidel Společenství pro postupy při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací,

- směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/66/ES ze dne 11. prosince 2007, kterou se mění směrnice Rady 89/665/EHS a 92/13/EHS, pokud jde o zvýšení účinnosti přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek.

K písm. a)

Stěžejní částí zákona je úprava postupů při zadávání veřejných zakázek včetně postupů předcházejících jejich zadání. Jedná se především o postupy zadavatelů veřejných zakázek a dodavatelů v jednotlivých druzích zadávacích řízení. Zákon rovněž upravuje pravidla pro průběh soutěže o návrh, rámcovou dohodu a zavedení dynamického nákupního systému, pokud tyto postupy předcházejí zadání veřejné zakázky.

Veřejnou zakázkou se rozumí veřejná zakázka na dodávky (§ 14 odst. 1), veřejná zakázka na služby (§ 14 odst. 2), veřejná zakázka na stavební práce (§ 14 odst. 3), koncese na služby (§ 174 odst. 3) nebo koncese na stavební práce (§ 174 odst. 2). Z uvedeného je tak patrné, že koncese je podřazena pod pojem „veřejná zakázka“.

Zadáním veřejné zakázky se pak rozumí uzavření úplatné smlouvy mezi zadavatelem a dodavatelem, z níž vyplývá povinnost dodavatele poskytnout dodávky, služby nebo stavební práce. A contrario, postupem zadavatele při zadávání veřejných zakázek není takový postup, při kterém nedochází k uzavření smlouvy na realizaci veřejné zakázky. V praxi se negativní vymezení uplatní především v těch případech, kdy zadavatel (resp. osoba, která by jinak byla zadavatelem podle tohoto zákona, pokud by zadávala veřejnou zakázku) např. uzavírá smlouvu na prodej svého majetku apod. (tedy kdy zadavatel nezískává nebo nepoptává dodávky, služby či stavební práce). Postupem zadavatele při zadávání veřejných zakázek rovněž není postup vedoucí k uzavření bezúplatné smlouvy (například darovací smlouvy). Na takové postupy zadavatele se tedy zákon o zadávání veřejných zakázek věcně nevztahuje.

Zákon dále za zadání veřejné zakázky nepovažuje tzv. in-house zadávání veřejných zakázek, které v souladu s klasickou směrnicí označuje pojmem „vertikální spolupráce“ (§ 11), tedy případy, kdy smlouvu uzavírá veřejný zadavatel s právnickou osobou, kterou fakticky či právně kontroluje (případně společně s dalšími veřejnými zadavateli). Další situace, kdy se nejedná o zadání veřejné zakázky, představuje spolupráce veřejných zadavatelů na horizontální úrovni (§ 12), pokud uzavřená smlouva zakládá jejich spolupráci k dosahování společných cílů při uspokojování veřejných potřeb.

Zákonem nejsou dotčeny ostatní či speciální obecně závazné právní předpisy, týkající se zejména nakládání s veřejnými prostředky, jako jsou například předpisy obsahující rozpočtová pravidla státu nebo územních rozpočtů, předpisy o majetku České republiky nebo zákon o krajích či zákon o obcích (resp. zákon o hlavním městě Praze), přičemž tyto předpisy mohou ukládat především zadavatelům některé další povinnosti. V případě aplikačních rozporů bude třeba pro správné a úplné vyřešení konkrétních právních otázek použít standardní právní interpretační pravidla. Proces zadávání veřejných zakázek mohou též do podstatné míry ovlivnit zvláštní podmínky plynoucí z dotačních či jiných pravidel souvisejících s vynakládáním prostředků z evropských strukturálních a jiných fondů, přičemž samozřejmě platí, že tato pravidla nemohou stanovit podmínky odporující zákonu.

Předmětem úpravy zákona zásadně není řešení právních otázek, které se vyskytnou po uzavření smlouvy na realizaci veřejné zakázky mezi zadavatelem a dodavatelem. Tato zásada je však oproti předchozí právní úpravě prolamována výrazněji, a to zejména relativně podrobnými pravidly limitujícími změny smluv na plnění veřejné zakázky v průběhu jejího trvání (§ 222). Tato pravidla mezi jiným upravují i zadávání nezbytných dodatečných stavebních prací, služeb či dodávek, které nebyly součástí původního závazku (tzv. vícepráce). Zcela novým institutem upraveným v § 223 je předčasné ukončení smlouvy na plnění veřejné zakázky ze strany zadavatele. Dalším průlomem uvedené zásady je shodně s předchozí právní úpravou zákaz plnění smlouvy na veřejnou zakázku.

Pro úplnost lze dodat, že zákon o zadávání veřejných zakázek stanoví obecné výjimky z povinnosti postupovat v zadávacím řízení (§ 29), výjimky pro podlimitní veřejné zakázky (§ 30) a výjimky pro zadavatele zadávající sektorové veřejné zakázky (§ 158, § 159). Obdobně nejsou zadavatelé povinni zadávat v zadávacím řízení veřejné zakázky malého rozsahu vymezené v § 27 a § 31. Zadavatelé však vždy musí při výběru dodavatele dodržovat zásady uvedené v § 6.

K písm. b)

Povinnostmi dodavatelů při zadávání veřejných zakázek a při zvláštních postupech předcházejících jejich zadání se rozumí takové povinnosti, které stanovuje zákon jak obecně pro všechny druhy zadávacích řízení, tak pro jednotlivé druhy zadávacího řízení zvlášť a které je dodavatel povinen dodržet. Jako příklad takové povinnosti lze uvést povinnost vybraného dodavatele uzavřít smouvu se zadavatelem podle § 124. Za nesplnění takové povinnosti je zadavatel oprávněn vybráného dodavatele ze zadávacího řízení vyloučit.

K písm. c)

Uveřejňování informací o veřejných zakázkách je klíčovým nástrojem pro posílení transparentnosti celého zadávacího řízení, přičemž zákon přesně stanovuje, které údaje mají být zadavatelem uveřejněny. Tyto údaje lze vyčíst z § 212, § 214 a z vyhlášek, na které odkazují. Stejně tak lze zjistit z přílohy č. 6.

Pokud zákon stanoví zadavateli uveřejňovací povinnost, je zadavatel povinen uveřejnit zákonem požadované údaje či dokumenty ve Věstníku veřejných zakázek – www.vestnikverejnychzakazek.cz (u nadlimitních veřejných zakázek rovněž v Úředním věstníku Evropské unie) nebo na svém profilu zadavatele.

Skutečnost, že zákonodárce klade značný důraz na uveřejňování zákonem stanovených informací o veřejných zakázkách, prokazuje také podrobné vymezení správních deliktů spočívajících v porušení uveřejňovacích povinností (§ 269).

K písm. d)

Podmínky fakturace za plnění veřejné zakázky jsou stanoveny v § 221, který uvádí, že zadavatel nesmí odmítnout elektronickou fakturu vystavenou dodavatelem za plnění veřejné zakázky z důvodu jejího formátu, který je v souladu s evropských standardem elektronické faktury.

K písm. e)

Zvláštní důvody pro ukončení závazku ze smlouvy na veřejnou zakázku jsou upraveny v § 223. Toto ustanovení upravuje situace, kdy zadavatel může závazek ze smlouvy na veřejnou zakázku vypovědět nebo od ní odstoupit, aniž by tím porušil zákonné ustanovení či základní zásady, na kterých je zákon o zadávání veřejných zakázek postaven.

K písm. f)

Předmětem úpravy zákona je také informační systém veřejných zakázek. Uveřejňování informací v informačním systému veřejných zakázek je jedním z klíčových nástrojů sloužících k zajištění transparentnosti při zadávání veřejných zakázek.

Informačnímu systému je proto věnována celá část jedenáctá zákona. Její úvodní § 224 vymezuje tyto součásti informačního systému o veřejných zakázkách:

- Věstník veřejných zakázek (§ 225),

- seznam kvalifikovaných dodavatelů (§ 226 a násl.),

- další informace potřebné k elektronické komunikaci při zadávání veřejných zakázek.

K písm. g)

Systém kvalifikovaných dodavatelů, kterým lze rozumět seznam kvalifikovaných dodavatelů v rámci informačního systému veřejných zakázek, je upraven ustanoveními § 226 a násl. a slouží dodavatelům k prokázání základní způsobilosti podle § 74 a profesní způsobilosti podle § 77.

K písm. h)

Zákon dále upravuje systém certifikovaných dodavatelů. Této problematice je věnována celá část dvanáctá, tedy § 233 a násl. Předmětná ustanovení definují systémy certifikovaných dodavatelů jako systémy, ve kterých se vydávají certifikáty, jejichž prostřednictvím je možné prokázat splnění kvalifikace nebo její části.

K písm. i)

Předmětem úpravy zákona je také dozor nad jeho dodržováním. Této problematice jsou věnovány § 248 a násl., kde je stanoveno, že dozor nad dodržováním pravidel stanovených zákonem a zadávacími podmínkami pro zadání jednotlivých druhů veřejných zakázek vykonává ÚOHS. Ten rozhoduje o tom, zda postup zadavatele při zadávání veřejné zakázky či při jednání, které k tomuto zadání směřuje, byl v souladu se zákonem, ukládá nápravná opaření, rozhoduje o návrhu podle § 267 a kontroluje soulad úkonů zadavatele při zadávání veřejných zakázek se zákonem.

Související ustanovení:

§ 6 – zásady zadávání veřejných zakázek, § 11 – vertikální spolupráce, § 12 – horizontální spolupráce, § 14 – základní rozdělení druhů veřejných zakázek, § 27 – veřejná zakázka malého rozsahu, § 29 až 31 – výjimky, § 74 – základní způsobilost, § 77 – profesní způsobilost, § 124 – součinnost vybraného dodavatele, § 158 – zvláštní ustanovení pro výjimky pro sektorové veřejné zakázky, § 174 – koncese, § 221 – fakturace za plnění veřejné zakázky, § 222 – změna závazku ze smlouvy na veřejnou zakázku, § 223 – ukončení závazku ze smlouvy na veřejnou zakázku, § 224 – informační systém o veřejných zakázkách, § 225 – provozování Věstníku veřejných zakázek, § 226 a násl. – seznam kvalifikovaných dodavatelů, § 233 – systém certifikovaných dodavatelů, § 248 – výkon dozoru nad zadáváním veřejných zakázek a zvláštními postupy, § 267 – návrh po ukončení fáze inovačního partnerství, § 269 – správní delikty při uveřejňování

Související předpisy:

zák. č. 273/1996 Sb., o působnosti Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže, – zák. č. 215/2004 Sb., o úpravě některých vztahů v oblasti veřejné podpory a o změně zákona o podpoře výzkumu a vývoje, – kontrolní řád, – zák. č. 166/1993 Sb., o Nejvyšším kontrolním úřadu, – zák. o obcích, – zák. o krajích, – zák. č. 218/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech a o změně některých souvisejících zákonů (rozpočtová pravidla), – zák. č. 250/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech územních rozpočtů, – zák. o majetku ČR

§ 2

Zadání veřejné zakázky

1. Zadáním veřejné zakázky se pro účely tohoto zákona rozumí uzavření úplatné smlouvy mezi zadavatelem a dodavatelem, z níž vyplývá povinnost dodavatele poskytnout dodávky, služby nebo stavební práce. Za zadání veřejné zakázky se nepovažuje uzavření smlouvy, kterou se zakládá pracovněprávní nebo jiný obdobný vztah, nebo smlouvy upravující spolupráci zadavatele při zadávání veřejné zakázky podle § 7 až 12, § 155, 156, 189 a 190.

2. Veřejnou zakázkou je veřejná zakázka na dodávky podle § 14 odst. 1, veřejná zakázka na služby podle § 14 odst. 2, veřejná zakázka na stavební práce podle § 14 odst. 3, koncese na služby podle § 174 odst. 3 nebo koncese na stavební práce podle § 174 odst. 2.

3. Zadavatel je povinen zadat veřejnou zakázku v zadávacím řízení, není-li dále stanoveno jinak. Tato povinnost se považuje za splněnou, pokud je veřejná zakázka zadána na základě rámcové dohody postupem podle části šesté hlavy II, v dynamickém nákupním systému podle části šesté hlavy III nebo pořizována od centrálního zadavatele nebo jeho prostřednictvím podle § 9.
K odst. 1

Ustanovení obsahuje definici pojmu „zadání veřejné zakázky“, tedy postupu, na nějž se obecně vztahuje povinnost provést zadávací řízení dle komentovaného zákona. Definice se tedy v souladu s akcentem na proces zadávání veřejných zakázek (a nikoli na jejich vlastní realizaci) odlišně od právní úpravy podle zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. nevztahuje na veřejnou zakázku jako takovou, nýbrž na proces, jehož cílem je uzavření smlouvy na její realizaci. Přesto je právě výsledek tohoto procesu, tedy základní znaky smlouvy, na jejímž základě má být veřejná zakázka plněna, určující z hlediska posouzení, zda určitý proces naplňuje pojem „zadání veřejné zakázky“.

Analýzou uvedené definice lze s pomocí judikatury vztahující se k zákonu o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb., avšak se závěry aplikovatelnými i na komentované ustanovení, dovodit následující znaky smlouvy, jejíž uzavření naplňuje pojem „zadání veřejné zakázky“:

- vzniká smluvní vztah mezi zadavatelem a dodavatelem (event. dodavateli s odkazem na § 5),

- předmětem plnění veřejné zakázky jsou dodávky, služby nebo stavební práce,

- zadavatel požaduje získání plnění veřejné zakázky,

- dodavatel (event. dodavatelé) poskytuje plnění veřejné zakázky,

- dodavatel za poskytnutí plnění veřejné zakázky požaduje úplatu a

- zadavatel za poskytnutí plnění veřejné zakázky poskytuje dodavateli (event. dodavatelům) úplatu.

Pokud má uzavření určité smlouvy naplnit pojem „zadání veřejné zakázky“, je třeba, aby byly veškeré výše uvedené znaky naplněny kumulativně. Současně je však třeba na takovou smlouvu nahlížet materiálně. Smlouva na plnění veřejné zakázky tak může být ve formálním smyslu slova tvořena více samostatnými smlouvami, které jsou však vzájemně věcně, časově a osobně podmíněny. Naopak nelze akceptovat postup, kdy by partikularizace vztahu mezi zadavatelem a dodavatelem na více formálně samostatných smluv měla vést k obcházení povinnosti provést zadávací řízení dle zákona o zadávání veřejných zakázek. Za takový nepřípustný postup je možné považovat např. zhotovení budovy odpovídající na základě dohody (byť neformální) specifickým požadavkům zadavatele, a to na náklady dodavatele a do jeho vlastnictví, a následně prodej takové budovy do vlastnictví zadavatele.

Zejména v souvislosti s případy, kdy smlouvu na plnění veřejné zakázky formálně představuje více smluvních vztahů, je třeba zdůraznit, že úplata, resp. poskytnutí úplaty zadavatelem směrem k dodavateli může nabývat nejen formy přímé v podobě úhrady ceny veřejné zakázky, ale i formy nepřímé. Znak úplatnosti je naplněn i v těch případech, kdy dodavatel obdrží za plnění veřejné zakázky úplatu v podobě prostředků z veřejných prostředků od subjektů odlišných od zadavatele, a to zejména na základě smluv těchto subjektů se zadavatelem či ze zákona. Veškeré plnění, kterého se má podle uzavřené smlouvy mezi zadavatelem a dodavatelem dostat dodavateli z veřejných prostředků, je ve smyslu výše uvedené definice třeba považovat za úplatu, jejíž předpokládaná výše je rovněž významná pro určení předpokládané hodnoty veřejné zakázky.

Zákon nově obsahuje i negativní definici pojmu „zadání veřejné zakázky“, tedy taxativní vymezení případů smluv, jejichž uzavření za zadání veřejné zakázky ex lege nelze považovat. Jedná se o smlouvy, jimiž se zakládá pracovněprávní či jiný obdobný vztah, a dále o smlouvy upravující spolupráci zadavatele při zadávání veřejné zakázky dle § 9 a násl., spolupráci zadavatelů při zadávání sektorových veřejných zakázek a spolupráci zadavatelů veřejných zakázek v oblasti obrany a bezpečnosti. V těchto případech zadavatel není nucen postupovat podle zákona o zadávání veřejných zakázek z důvodu absence věcné působnosti (srov. § 1). Případy je tak nutné odlišit od výjimek z povinnosti zadat veřejnou zakázku v zadávacím řízení. Výčet těchto výjimek pro „běžné“ veřejné zakázky je upraven v § 29 a násl.

Aplikační obtíže může působit pojem „pracovněprávní nebo jiný obdobný vztah“. Za jiný obdobný vztah bude s ohledem na povinnost restriktivního výkladu výjimek z obecných postupů při zadávání veřejných zakázek třeba považovat zejména takové právní vztahy, u nichž příslušná osoba neposkytuje zadavateli služby, nýbrž je obdobně jako v případě pracovněprávních vztahů odpovědná za pravidelný výkon určitých kompetencí či úkolů spojených s výkonem určité funkce a vyplývajících ze zakladatelského dokumentu zadavatele (smlouva o výkonu funkce). O vztah obdobný pracovněprávnímu vztahu naopak nepůjde v případě, že určitá osoba v rámci své podnikatelské činnosti či na základě specifické odbornosti poskytuje zadavateli konzultační či jiné služby vlastním jménem a na vlastní odpovědnost.

K odst. 2

Ustanovení definuje veřejnou zakázku úplným výčtem z hlediska předmětu veřejné zakázky (dodávky, služby a stavební práce), přičemž specificky zmiňuje koncese na služby a koncese na stavební práce. Blíže tak odkazujeme na § 14 a § 174.

K odst. 3

Ustanovení ukládá obecnou povinnost zadat veřejnou zakázku v zadávacím řízení podle komentovaného zákona. Současně ustanovení předpokládá legislativní výjimky z této povinnosti, které jsou upraveny zejména v § 29 a násl. a dále specificky pro sektorové veřejné zakázky, koncese a veřejné zakázky v oblasti obrany a bezpečnosti v příslušných částech zákona.

Rovněž je výslovně deklarováno, že povinnost zadat veřejnou zakázku v zadávacím řízení je splněna v případě, že jde o veřejnou zakázku zadávanou na základě rámcové dohody, v dynamickém nákupním systému či od centrálního zadavatele zákonem stanovenými postupy.

Judikatura a rozhodovací praxe:

Tu zdejší soud na straně jedné souhlasí se žalobcem, že znakem veřejné zakázky je její „úplatnost“ (to ostatně nepopírá ani žalovaný), na straně druhé však zdejší soud souhlasí se žalovaným, že s ohledem na konkrétní předmět veřejné zakázky, povahu a způsob uskutečňování plnění, jež má být pro zadavatele realizováno, nemusí být vždy ze strany zadavatele plněno přímo. Nemusí se tedy vždy jednat výlučně o zadavatelův přímý peněžitý závazek; celkovým peněžitým závazkem zadavatele (slovy § 14 odst. 1 z. v. z. aplikovatelného podle § 15 odst. 1 z. v. z. i na veřejné zakázky na služby) je tedy zadavatelem předpokládaná výše peněžitého závazku vyplývající z plnění veřejné zakázky (slovy § 13 odst. 1 z. v. z.), jež vyplývá ze zadavatelem (na straně objednatele, kupujícího, odběratele atd.) uzavřené smlouvy. (rozsudek Krajského soudu v Brně ze dne 4. 8. 2011, sp. zn. 62 Af 36/2011)

Z ustanovení § 7 odst. 1 z. v. z. zdejší soud obecně dovozuje znaky veřejné zakázky následovně: a) vzniká smluvní vztah mezi zadavatelem (který je vymezen v ustanovení § 2 z. v. z.) a dodavatelem (event. dodavateli), b) předmětem veřejné zakázky jsou dodávky, služby nebo stavební práce (plnění veřejné zakázky), c) zadavatel požaduje získání plnění veřejné zakázky, d) dodavatel (event. dodavatelé) poskytuje plnění veřejné zakázky, e) dodavatel za poskytnutí plnění veřejné zakázky požaduje úplatu (úplata je znakem tohoto „obchodu“) a f) zadavatel za poskytnutí plnění veřejné zakázky poskytuje dodavateli (event. dodavatelům) úplatu. (rozsudek Krajského soudu v Brně ze dne 18. 4. 2013, sp. zn. 62 Af 35/2012)

Aby se jednalo o veřejnou zakázku, muselo by se jednat o smluvní vztah mezi zadavatelem (který je vymezen v ustanovení § 2 z. v. z.) a dodavatelem, popř. více dodavateli (1. podmínka), musely by předmětem veřejné zakázky být dodávky, služby nebo stavební práce (2. podmínka), zadavatel by musel požadovat získání plnění veřejné zakázky (3. podmínka), plnění by mu musel poskytovat dodavatel (4. podmínka), dodavatel by požadoval za své plnění úplatu (5. podmínka) a úplatu by poskytoval zadavatel (6. podmínka).

Povahu kontrahovaného smluvního vztahu z pohledu zákona o veřejných zakázkách, v právě posuzované věci tedy konkrétně to, zda se jedná o veřejnou zakázku či nikoli, nelze posuzovat podle formy, která je k uspokojení požadavku zadavatele po konkrétním plnění zvolena, nýbrž podle materiálního obsahu zadavatelova požadavku a faktické povahy a obsahu jednotlivých úkonů, prostřednictvím kterých má být zadavatelův požadavek uspokojen. Z pohledu naplnění shora uvedených šesti podmínek (znaků veřejné zakázky) tedy není podstatné, jakým kontraktačním procesem je dosaženo uspokojení zadavatelova požadavku, nýbrž co je oním požadavkem, v čem má spočívat plnění ve prospěch zadavatele a v čem má spočívat protiplnění ze strany zadavatele. Není rozhodné, jaké smluvní typy mají být pro realizaci zadavatelova požadavku použity, ani není rozhodné, nakolik kombinovaná struktura jednotlivých smluvních vztahů, které mají sloužit k uspokojení zadavatelova požadavku, je využita, kolik subjektů do takových vztahů vstupuje a nakolik jsou jednotlivé vztahy atomizovány. Stejně jako může být zadavatelův požadavek realizován prostřednictvím formálně jednoduchého dvoustranného vztahu mezi zadavatelem a dodavatelem, přichází v úvahu i realizace zadavatelova požadavku prostřednictvím komplikovaného, kombinovaného několikastranného vztahu, v němž se vyskytují i jiné subjekty než jen zadavatel a dodavatel. (rozsudek Krajského soudu v Brně ze dne 2. 2. 2011, sp. zn. 62 Ca 25/2009)

Dále Nejvyšší správní soud plně přisvědčil závěrům krajského soudu, podle kterých je třeba posuzovat povahu daného smluvního vztahu bez ohledu na formální podřazení uzavřené smlouvy konkrétnímu smluvnímu typu. Pro podřazení daného smluvního vztahu pod § 6 resp. § 9 z. v. z. je rozhodné, zda byly pro stěžovatele na základě písemné smlouvy za úplatu realizovány stavební práce odpovídající jím určeným požadavkům, a to v hodnotě vyšší než 2 000 000 Kč. O naplnění těchto předpokladů přitom nemohlo být v posuzované věci pochyb. Pro stěžovatele (jeho povaha je se zřetelem k § 2 z. v. z. zřejmá) byly v důsledku smluvního vztahu se společností BAU-INVEST realizovány stavební práce v hodnotě 16 065 000 Kč, konkrétně práce související s úpravou a rekonstrukcí budovy základní školy, podle projektové dokumentace, kterou stěžovatel schválil. Úplatný charakter smluvního vztahu byl dán tím, jak správně uzavřeli žalovaný i krajský soud, že stěžovatel namísto úhrady ceny stavebních prací v penězích převedl na společnost BAU-INVEST nemovitosti za cenu odpovídající hodnotě realizovaných stavebních prací. Jakkoliv budou nepochybně četnější situace, kdy je úplata poskytována v penězích, nelze úplatnost v souladu s obecným významem tohoto pojmu omezovat striktně na tyto případy. Takový postup by byl ve zřejmém rozporu s výše vyloženým smyslem předmětné právní úpravy. (rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 31. 5. 2010, sp. zn. 8 Afs 60/2009)

Související ustanovení:

§ 7 – společné zadávání, § 8 – společné zadávání za účasti zadavatelů z různých členských států, § 9 – centrální zadavatel, § 10 – zákaz spolupráce nebo volby práva, § 11 – vertikální spolupráce, § 12 – horizontální spolupráce, § 14 – základní rozdělení druhů veřejných zakázek, § 33 až 51 – základní ustanovení o zadávacích řízeních, § 52 až 54 – podlimitní režim, § 55 až 128 – nadlimitní režim, § 129 – zjednodušený režim, § 130 – obecné ustanovení ke zvláštním postupům, § 131 až 137 – rámcová dohoda, § 138 až 142 – dynamický nákupní systém, § 155 – zakázky zadávané přidruženým osobám, § 156 – zakázky zadávané společným podnikům, § 174 – koncese, § 189 – zvláštní ustanovení o vertikální spolupráci, § 190 – zvláštní ustanovení o horizontální spolupráci

Související předpisy:

obranná směrnice, – koncesní směrnice, – klasická směrnice, – sektorová směrnice

§ 3

Druhy zadávacích řízení

Zadávacím řízením se pro účely tohoto zákona rozumí

1. zjednodušené podlimitní řízení,

2. otevřené řízení,

3. užší řízení,

4. jednací řízení s uveřejněním,

5. jednací řízení bez uveřejnění,

6. řízení se soutěžním dialogem,

7. řízení o inovačním partnerství,

8. koncesní řízení, nebo

9. řízení pro zadání veřejné zakázky ve zjednodušeném režimu.

K § 3

Zadávacím řízením ve smyslu tohoto zákona je procesní postup zadavatele směřující k zadání veřejné zakázky. Komentované ustanovení pak rozlišuje devět různých druhů zadávacích řízení, tedy zjednodušené podlimitní řízení, otevřené řízení, užší řízení, jednací řízení s uveřejněním, jednací řízení bez uveřejnění, řízení se soutěžním dialogem, řízení o inovačním partnerství, koncesní řízení a řízení pro zadání veřejné zakázky ve zjednodušeném režimu.

Vedle zadávacích řízení však umožňuje zákon zadat veřejnou zakázku rovněž v dynamickém nákupním systému ve smyslu § 138 a násl., případně na základě rámcové dohody ve smyslu § 131 a násl. Ohledně veřejných zakázek zadaných těmito postupy zákon zavádí v § 2 odst. 3 právní fikci, že obecná povinnost zadat veřejnou zakázku v zadávacím řízení byla splněna. Samostatným a specifickým druhem řízení je soutěž o návrh ve smyslu § 143 a násl. V jejím rámci nedochází k zadání veřejné zakázky, nýbrž k výběru nejvhodnějšího návrhu. Blíže viz komentáře k příslušným druhům řízení.

Možnost použití konkrétního druhu zadávacího řízení dle komentovaného ustanovení závisí na skutečnosti, zdali jsou pro použití tohoto druhu splněny zákonem stanovené podmínky. Ať již bude příslušným zadavatelem zvoleno použití jakéhokoliv druhu zadávacího řízení (samozřejmě za splnění všech podmínek), musí beze zbytku platit, že zadavatel je vždy povinen se řídit procesními pravidly platnými pro ten který druh zadávacího řízení po celou dobu jeho průběhu. Například zjednodušené podlimitní řízení lze použít pouze v podlimitním režimu, zjednodušený režim pouze u určitého druhu veřejných zakázek (resp. specifického předmětu), jednací řízení bez uveřejnění také nelze použít bez dalšího (s ohledem na návaznost na předchozí zadávací řízení nebo na otázku naléhavosti zadání) atd. Otevřené řízení a užší řízení však může zadavatel použít vždy bez omezení a bez potřeby naplnění dalších zákonných podmínek, jedná se o nejotevřenější a nejtransparentnější druhy zadávacích řízení. Zákon výslovně pojednává o situaci, kdy zadavatel nebyl povinen postupovat podle zákona o zadávání veřejných zakázek, a přesto podle jeho pravidel zahájil zadávací řízení. Podle § 4 odst. 4 je zadavatel povinen v takovém případě pravidla zákona o zadávání veřejných zakázek pro postup v daném zadávacím řízení plně dodržet.

Zadávacími řízeními ve smyslu komentovaného ustanovení tedy jsou:

K písm. a)

Zjednodušené podlimitní řízení je zahájeno uveřejněním výzvy k podání nabídek na profilu zadavatele [viz komentář k § 28 odst. 1 písm. j) – webové stránky, odkaz na ně musí být uveřejněn ve Věstníku veřejných zakázek], kterou zadavatel vyzývá neomezený počet dodavatelů k podání nabídky. Po jejím uveřejnění ji může zadavatel odeslat přímo osloveným dodavatelům, jejichž počet musí činit alespoň pět. Další postup zadavatele ve zjednodušeném podlimitním řízení, charakterizovaném, jak název napovídá, podstatně jednoduššími procesními pravidly, je popsán v ustanovení § 53 a násl. Ve zjednodušeném podlimitním řízení lze zadat veškeré podlimitní veřejné zakázky s výhradou podlimitních veřejných zakázek na stavební práce s předpokládanou hodnotou převyšující 50 mil. Kč. Finanční limit veřejné zakázky je stanoven podle předpokládané hodnoty veřejné zakázky, přičemž jednotlivé limity jsou stanoveny prováděcím právním předpisem.

K písm. b)

V otevřeném řízení na základě jeho oznámení oznamuje zadavatel neomezenému počtu dodavatelů svůj úmysl zadat veřejnou zakázku v tomto zadávacím řízení; oznámení otevřeného řízení je výzvou k podání nabídek dodavatelů a k prokázání splnění kvalifikace. Blíže viz komentář k § 56.

K písm. c)

V užším řízení oznamuje zadavatel neomezenému počtu dodavatelů svůj úmysl zadat veřejnou zakázku v tomto zadávacím řízení; oznámení užšího řízení je výzvou k podání žádostí o účast v užším řízení a k prokázání splnění kvalifikace. Zadavatel posléze posuzuje splnění kvalifikace dodavatelů, kteří podali svoji žádost o účast, a na základě výsledků posouzení kvalifikace vyzývá příslušné dodavatele k podání nabídky na plnění veřejné zakázky. Blíže viz komentář k § 58.

K písm. d)

Jednací řízení s uveřejněním je zahájeno oznámením, ve kterém zadavatel oznamuje neomezenému počtu dodavatelů svůj úmysl zadat veřejnou zakázku v tomto druhu zadávacího řízení. Toto oznámení je výzvou k podání žádostí o účast a k prokázání kvalifikace. Obdobně jako u užšího řízení následně dojde k posouzení splnění kvalifikace dodavatelů, kteří podali svoji žádost o účast. Dodavatelé, kteří prokázali splnění kvalifikace, jsou vyzváni k podání nabídek na plnění veřejné zakázky. Výrazným specifikem tohoto druhu zadávacího řízení je skutečnost, že o takto podaných nabídkách zadavatel s příslušnými dodavateli dále jedná, a vybírá tak nejvhodnější nabídku na plnění veřejné zakázky. Blíže viz komentář k § 61.

K písm. e)

Jednací řízení bez uveřejnění je zahájeno, na rozdíl od shora uvedených druhů zadávacích řízení, písemnou výzvou zadavatele k jednání v jednacím řízení bez uveřejnění, a to jednomu dodavateli nebo omezenému počtu dodavatelů. Výrazným specifikem tohoto druhu zadávacího řízení, které jej odlišuje zejména od jednacího řízení s uveřejněním, je skutečnost, že zadavatel s příslušnými účastníky zadávacího řízení může jednat ještě předtím, než tito podají své nabídky. Blíže viz komentář k § 63.

K písm. f)

Soutěžní dialog může být zadavatelem použit za předpokladu, že jsou splněny podmínky stanovené pro zahájení jednacího řízení s uveřejněním dle § 60.

Soutěžní dialog je zahájen odesláním oznámení, ve kterém veřejný zadavatel vyzývá neomezený počet dodavatelů k podání žádostí o účast a k prokázání splnění kvalifikace. Na základě výsledků posouzení kvalifikace vyzývá zadavatel příslušné dodavatele k jednání v soutěžním dialogu, které je vedeno s cílem nalézt vhodná řešení způsobilá splnit jeho potřeby a požadavky. Po skončení jednání v soutěžním dialogu veřejný zadavatel vyzývá k podání nabídky všechny dodavatele, se kterými vedl soutěžní dialog. Blíže viz komentář k § 68.

K písm. g)

Jedná se o nový druh zadávacího řízení, který zákon zavádí v souladu s úpravou obsaženou v klasické směrnici. Pro využití řízení o inovačním partnerství je třeba splnit podmínky stanovené v § 70. Předmět veřejné zakázky, kterou takto zadavatel hodlá zadat, musí spočívat v plnění, které není na trhu dostupné, a proto mu musí předcházet inovační fáze vývoje dodávek, služeb či stavebních prací. Z uvedeného tak vyplývá, že pokud na trhu existují dostupné dodávky, služby nebo stavební práce, prostřednictvím kterých je možné řešit potřeby zadavatele, nemůže zadavatel zadat veřejnou zakázku k uspokojení těchto potřeb v inovačním partnerství. Při posouzení splnění podmínek pro použití řízení o inovačním partnerství je nutné také zohlednit předpokládanou hodnotu budoucího pořizovaného plnění, jejíž výše nesmí být nepřiměřená investici potřebné pro vývoj tohoto budoucího plnění. Ačkoli zákon (a rovněž klasická směrnice) o významu pojmu „přiměřenost“ mlčí, je třeba vykládat jej tak, že náklady na vývoj a inovace nesmí být nepřiměřeně nízké, či dokonce zanedbatelné hodnotě vlastního pořizovaného partnerství. Lze totiž soudit, že za nepřiměřený zákonodárce považuje takový stav, kdy by zadavatelé nevýznamná přizpůsobení jinak tržně dostupných řešení prezentovali jako inovace a na jejich základě by pak účelově dovozovali naplnění důvodů k použití řízení o inovačním partnerství, vedeného s omezeným počtem dodavatelů. Blíže viz komentář k § 70.

K písm. h)

Součástí tohoto zákona je nově také úprava postupu pro zadávání koncesí, které jsou vymezeny jako zvláštní druh veřejných zakázek, jejichž základní odlišností je zejména přenos rizik na dodavatele. Zvláštní pravidla pro zadávání koncesí jsou vymezena v samostatné části osmé, oblasti touto částí neupravené se řídí obecnými pravidly pro zadávání veřejných zakázek. Koncesní řízení je zahájeno odesláním oznámení o zahájení zadávacího řízení k uveřejnění, kterým zadavatel vyzývá neomezený počet dodavatelů k podání žádosti o účast, předběžných nabídek nebo nabídek. Blíže viz komentář k § 174.

K písm. i)

Zákon nově upravuje také zadávání veřejných zakázek včetně koncesí ve zjednodušeném režimu. Lze tedy rozlišit režim nadlimitní, podlimitní a zjednodušený. Posledně uvedený režim pro zadání veřejné zakázky lze použít pouze za předpokladu, že předmětem plnění jsou sociální a jiné zvláštní služby, které jsou uvedeny v příloze č. 4. Tento režim lze použít také v případě, že předmětem plnění jsou jak služby v uvedené příloze neobsažené, tak služby v příloze obsažené, a to na základě kritéria převažující hodnoty (pokud je hodnota služeb v příloze č. 4 vyšší oproti službám v předmětné příloze neuvedeným, lze zjednodušený režim použít). Blíže viz komentář k § 129.

Judikatura a rozhodovací praxe:

V šetřeném případě, rozhodl-li se veřejný zadavatel při zahájení zadávacího řízení, že bude v případě podlimitní veřejné zakázky postupovat podle pravidel platných pro nadlimitní veřejné zakázky, a tedy v přísnějším zákonném režimu, byl povinen v celém procesu zadávání veřejné zakázky dodržet pravidla platná pro zadávání nadlimitní veřejné zakázky. Jinými slovy, v průběhu zahájeného otevřeného zadávacího řízení postupem pro nadlimitní veřejnou zakázku není zadavatel oprávněn měnit postup a rozhodnout o tom, že bude nadále postupovat podle ustanovení platných pro podlimitní veřejné zakázky. Zadavatel je povinen zadávání podlimitní veřejné zakázky procesem platným pro nadlimitní veřejné zakázky dokončit. V uvedeném případě se tak formuje fikce nadlimitní veřejné zakázky, kdy předpokládaná hodnota podlimitní veřejné zakázky se nemění, avšak zadavatel při jejím zadávání postupuje podle pravidel platných pro nadlimitní veřejné zakázky. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 18. 10. 2013, č. j. ÚOHS-S462/2013/VZ-20406/2013/514/ZČa)

Související ustanovení:

§ 4 odst. 4 – povinnosti zadavatele, § 52 – volba druhu zadávacího řízení pro podlimitní režim, § 53 – zjednodušené podlimitní řízení, § 56 – postup v otevřeném řízení, § 58 – postup v užším řízení, § 60 – podmínky použití jednacího řízení s uveřejněním, § 61 – postup v jednacím řízení s uveřejněním, § 63 – obecné podmínky použití jednacího řízení bez uveřejnění, § 68 – zahájení řízení se soutěžním dialogem, § 70 – podmínky použití řízení o inovačním partnerství, § 129 – postup ve zjednodušeném režimu, § 131 – obecná ustanovení o rámcových dohodách, § 138 – obecná ustanovení o dynamickém nákupním systému, § 143 – obecná ustanovení k soutěži o návrh, § 174 – koncese

Literatura:

DVOŘÁK, D., GALÁŘ, J. JŘSU: Praktické zkušenosti a návrhy de lege ferenda. Veřejné zakázky v praxi. 2014, č. 1, s. 4–9.

KOŠŤÁL, K., HLAVSA, J. Zjednodušený režim [online]. Epravo.cz. Dostupné z: http://www.epravo.cz/top/clanky/zjednoduseny-rezim-99475.html [cit. 2015-11-06].

ŠILHÁNEK, M. Aspekty zjednodušeného podlimitního řízení. Veřejné zakázky v praxi. 2015, č. 4, s. 51.

ZATLOUKAL, P., MACEK, I. Řízení o inovačním partnerství [online]. Epravo.cz. Dostupné z: http://www.epravo.cz/top/clanky/rizeni-o-inovacnim-partnerstvi-98530.html [cit. 2015-07-31].

§ 4

Zadavatel

1. Veřejným zadavatelem je

1. Česká republika; v případě České republiky se organizační složky státu2) považují za samostatné zadavatele,

2. Česká národní banka,

3. státní příspěvková organizace,

4. územní samosprávný celek nebo jeho příspěvková organizace,

5. jiná právnická osoba, pokud

1. byla založena nebo zřízena za účelem uspokojování potřeb veřejného zájmu, které nemají průmyslovou nebo obchodní povahu a

2. jiný veřejný zadavatel ji převážně financuje, může v ní uplatňovat rozhodující vliv nebo jmenuje nebo volí více než polovinu členů v jejím statutárním nebo kontrolním orgánu.

2. Zadavatelem je osoba, která k úhradě nadlimitní nebo podlimitní veřejné zakázky použije více než 200 000 000 Kč, nebo více než 50 % peněžních prostředků, poskytnutých z

1. rozpočtu veřejného zadavatele,

2. rozpočtu Evropské unie nebo veřejného rozpočtu cizího státu s výjimkou případů, kdy je veřejná zakázka plněna mimo území Evropské unie.

3. Při zadávání sektorových veřejných zakázek podle § 151, včetně sektorových koncesí podle § 176 odst. 3, je zadavatelem také osoba uvedená v § 151 odst. 2.

4. Pokud zadavatel podle odstavců 1 až 3 zahájí zadávací řízení, i když k tomu nebyl povinen, je povinen ve vztahu k zadávané veřejné zakázce dodržovat tento zákon.

5. Za zadavatele se považuje také jiná osoba, která zahájila zadávací řízení, ačkoliv k tomu nebyla povinna, a to ve vztahu k tomuto zadávacímu řízení a do jeho ukončení.

2) Zákon č. 219/2000 Sb., o majetku České republiky a jejím vystupování v právních vztazích, ve znění pozdějších předpisů.

K § 4

Ustanovení § 4 vymezuje osobní působnost zákona, jelikož taxativně identifikuje okruh subjektů, které jsou v rámci procesu zadávání veřejných zakázek povinny postupovat podle komentovaného zákona. Tyto subjekty zákon souhrnně označuje jako zadavatele. Zadavatelem se za zákonem předpokládaných podmínek může stát jak právnická, tak i fyzická osoba. I přes taxativnost identifikace okruhu subjektů, které je třeba považovat za zadavatele, neobsahuje komentované ustanovení výčet úplný, neboť v určitých případech [např. § 4 odst. 1 písm. e)] zákon stanoví pouze předpoklady, při jejichž naplnění se příslušný subjekt stává zadavatelem ve smyslu komentovaného zákona.

Zákon rozeznává celkem dvě kategorie zadavatelů, kteří jsou povinni zadávat veřejné zakázky podle zákona o zadávání veřejných zakázek, a těmi jsou zadavatel veřejný a dotovaný. A contrario, pokud určitý subjekt znaky zadavatele nenaplňuje (nelze jej podřadit pod žádnou z výše uvedených kategorií), nemá tento povinnost postupovat podle zákona o zadávání veřejných zakázek při pořizování plnění, jelikož zákon o zadávání veřejných zakázek jako takový se na něj nevztahuje. Avšak v této souvislosti je třeba poukázat na dikci ustanovení § 4 odst. 5, který uvádí, že v případě, že osoba, která neměla povinnost zahájit zadávací řízení podle zákona o zadávání veřejných zakázek, takové zadávací řízení zahájila, je považována za zadavatele, a to ve vztahu k příslušnému zadávacímu řízení až do jeho ukončení. Zároveň také platí pravidlo, dle kterého je zadavatel povinen postupovat podle zákona o zadávání veřejných zakázek v případě, že zahájí zadávací řízení, aniž k tomu byl povinen až do jeho ukončení.

V souvislosti s kategoriemi zadavatelů je především nezbytné upozornit na skutečnost, že zákon o zadávání veřejných zakázek již nadále nerozlišuje zadavatele sektorového a v § 4 odst. 3 odkazuje na zadávání sektorových veřejných zakázek, přičemž v § 151 odst. 1 a odst. 2 pak definuje sektorovou veřejnou zakázku jako veřejnou zakázku, kterou zadává veřejný zadavatel či jiná osoba při výkonu relevantní činnosti. Tato jiná osoba pak musí tuto relevantní činnost vykonávat na základě zvláštního nebo výhradního práva podle § 152 nebo nad touto osobou může veřejný zadavatel přímo nebo nepřímo uplatňovat dominantní vliv.

V jistých případech je za zadavatele třeba také považovat nejen subjekty explicitně označené zákonem, ale rovněž složky těchto zadavatelů „nižší úrovně“. Do této kategorie spadají například městské části (či městské obvody) územních samosprávných celků a územně členěných statutárních měst či organizační složky státu. Tuto možnost nelze vyčíst přímo z komentovaného zákona, je ovšem odvoditelná ze zvláštních právních předpisů (např. zákona o obcích).

K odst. 1

Toto ustanovení se koncentruje na pojem „veřejný zadavatel“ a pod písmeny a) až e) podává výčet jeho jednotlivých subkategorií. Těmi jsou:

1. Česká republika, případně organizační složky státu, které jsou pak samostatnými zadavateli,

2. Česká národní banka,

3. státní příspěvková organizace,

4. územní samosprávný celek, případně příspěvkové organizace, a

5. za předpokladu naplnění zákonem stanovených podmínek i „jiné právnické osoby“.

Jak bylo naznačeno shora, písm. a) až d) komentovaného odstavce obsahují taxativní výčet veřejných zadavatelů a písm. e) komentovaného odstavce podává pouze popis podmínek, při jejichž naplnění se subjekt stává veřejným zadavatelem. Mezi veřejné zadavatele nelze za žádných podmínek zařadit osobu fyzickou, veřejným zadavatelem může být pouze osoba právnická.

Pro veřejné zadavatele je charakteristické, že jsou zadavatelem na základě svého postavení, které je neměnné a nezávislé na jakékoli terminologii. Evropské zadávací směrnice pak dále dělí veřejné zadavatele na:

1. ústřední orgány státní správy a

2. veřejné zadavatele na nižší úrovni, přičemž se toto rozdělení uplatní především při stanovení výše limitů pro zadávání veřejných zakázek, tedy pro ústřední orgány státní správy jsou tyto limity nastavené přísněji.

Výklad definice veřejného zadavatele pod písmeny a) až d) je poměrně zřejmý, problém nastává pouze u definice „jiné právnické osoby“, která je poměrně rozsáhle řešena evropskou judikaturou. Ke splnění podmínky „uspokojování potřeb veřejného zájmu, které nemají obchodní či průmyslovou povahu“ se vyjadřuje rozhodnutí SDEU C-44/96 Mannesmann Anlagenbau Austria a další v. Strohal Rotationsdruck ze dne 15. 1. 1998, kde je uvedeno, že při určení této podmínky je potřeba přihlédnout k faktickému charakteru vykonávané činnosti a k cíli, ke kterému taková činnost směřuje, bez ohledu na její formální pojmenování. Dalším rozhodnutím SDEU, které se zabývá definicí „jiné právnické osoby“, konkrétně aspektem financování, je rozsudek č. C-380/98 The Queen v. H. M. Treasury, ex parte The University of Cambridge ze dne 3. 10. 2000, kde je řečeno, že výraz „převážně financovaný“ znamená více než polovinu. Aby bylo možno určit správně procento veřejného financování určitého subjektu, je nutno vzít v úvahu všechny příjmy dotčeného subjektu, které zahrnují i ty, které pocházejí z obchodních aktivit. Posouzení, zda subjekt, jako je univerzita, je zadavatelem, musí být činěno ročně a rozpočtový rok, ve kterém zadávací řízení započne, musí být považován za nejvhodnější období pro výpočet, jakým způsobem je takový subjekt financovaný, a to tak, že kalkulace musí být provedena na základě čísel dostupných na počátku rozpočtového roku, i když tato čísla jsou provizorní.

K odst. 1 písm. a)

Česká republika je prvním ze zástupců subkategorie veřejných zadavatelů, přičemž sama je v rámci zadávacích řízení ve smyslu zákona o zadávání veřejných zakázek reprezentována organizačními složkami státu, které se z pohledu práv a povinností stanovených zákonem považují za samostatné veřejné zadavatele. Vedoucí jednotlivých organizačních složek jménem státu, jako samostatní zadavatelé, zadávají jednotlivé veřejné zakázky (činí právní úkony) na základě zákona o majetku ČR, pokud není stanoveno jinak, který prostřednictvím svého § 3 zahrnuje do soustavy organizačních složek státu ministerstva a jiné správní úřady státu, Ústavní soud, soudy, státní zastupitelství, Nejvyšší kontrolní úřad, Kancelář prezidenta republiky, Úřad vlády České republiky, Kancelář veřejného ochránce práv, Akademii věd České republiky, Grantovou agenturu České republiky a jiná zařízení, o kterých to stanoví zvláštní právní předpis anebo zákon o majetku ČR. Obdobné postavení jako organizační složka státu je přisuzováno i Kanceláři Poslanecké sněmovny a Kanceláři Senátu.

Organizační složka státu však není samostatnou právnickou osobou a nemá právní subjektivitu. To pro oblast veřejných zakázek znamená, že v případě uzavření příslušné smlouvy na plnění veřejné zakázky se Česká republika stává smluvní stranou této smlouvy, přičemž práva a povinnosti z této smlouvy přísluší organizační složce, která tuto smlouvu uzavřela jako veřejný zadavatel.

K odst. 1 písm. b)

Česká národní banka je nově výslovně stanovena jako veřejný zadavatel, přičemž doposud byla kategorizována jako „jiná právnická osoba“ (v intencích zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb.).

K odst. 1 písm. c)

Mezi veřejné zadavatele patří dále státní příspěvkové organizace, které bývají zřizovány ústředními orgány státní správy za účelem plnění úkolů v rámci působnosti vymezeném zřizovatelem ve zřizovací listině. Ačkoli nevlastní majetek, jsou, na rozdíl od organizačních složek státu, právnickou osobou a jako takové provádějí jednotlivá zadávací řízení vlastním jménem a následně se sami stávají smluvní stranou uzavírané smlouvy na plnění veřejné zakázky. Státními příspěvkovými organizacemi jsou pak např. Agentura pro podporu podnikání a investic CzechInvest nebo Centrum pro zjišťování výsledků vzdělávání.

K odst. 1 písm. d)

Čtvrtou subkategorii veřejných zadavatelů tvoří územní samosprávné celky spolu s příspěvkovými organizacemi, u nichž funkci zřizovatele vykonává územní samosprávný celek. Pod pojmem „územní samosprávný celek“ je pak třeba chápat obce a kraje, přičemž platí, že za obce jsou považovány i statutární města a hlavní město Praha, které jsou navíc oprávněny svěřit prostřednictvím statutu některá práva a povinnosti na úseku samostatné působnosti městskému obvodu nebo městské části (viz zákon o obcích, zákon o krajích, zákon o hlavním městě Praze). Rovněž městské části a městské obvody jsou považovány za veřejné zadavatele, ačkoli samy jako takové vlastní právní subjektivitou nevládnou.

Obec či kraj může na podkladě zákona č. 250/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech územních rozpočtů, k plnění svých úkolů zřizovat příspěvkové organizace (typicky v oblasti školství či zdravotnictví). Podobně jako státní příspěvkové organizace rovněž veřejní zadavatelé spadající do subkategorie písm. d) komentovaného odstavce realizují zadávací řízení vlastním jménem a na vlastní účet (stávají se smluvní stranou uzavírané smlouvy na plnění veřejné zakázky).

K odst. 1 písm. e)

V případě poslední subkategorie veřejných zadavatelů s názvem „jiná právnická osoba“ (tzv. veřejnoprávní subjekt – „body governed by public law“) je nezbytné, aby u takové osoby došlo ke kumulativnímu naplnění hned několika podmínek. Za předpokladu, že daný subjekt veškeré zákonem vymezené podmínky splňuje, je považován za veřejného zadavatele, i když formálně do soustavy veřejné správy nenáleží. Takový veřejný zadavatel pak zadává veškeré veřejné zakázky v režimu zákona o zadávání veřejných zakázek, a to dokonce i tehdy, není-li veřejná zakázka zadávána za účelem výkonu činnosti, na základě které do této subkategorie patří. Pokud tedy určitý subjekt spadá do předmětné subkategorie „jiná právnická osoba“ například z toho důvodu, že zajišťuje údržbu komunikací pro územní samosprávný celek, musí v režimu zákona o zadávání veřejných zakázek zadávat i veřejné zakázky na nákup počítačového vybavení či automobilů, resp. všechny veřejné zakázky, i ty nesouvisející s předmětem plnění veřejné zakázky.

První podmínkou je, že se musí jednat o právnickou osobu. Fyzické osoby se na rozdíl od dotovaného zadavatele nemohou stát veřejnými zadavateli ve smyslu zákona o zadávání veřejných zakázek.

Druhou podmínkou je, že tato právnická osoba musí být založena či zřízena za účelem uspokojování potřeb veřejného zájmu, které nemají průmyslovou nebo obchodní povahu. Tuto podmínku je třeba považovat za splněnou nejen tehdy, byla-li právnická osoba za uvedeným účelem zřízena či založena, ale rovněž tehdy, poskytuje-li v době pořizování dodávek, služeb či stavebních prací fakticky činnost, která naplňuje kritéria této podmínky, bez ohledu na to, zda byla k provádění této činnosti zřízena či založena. Subjekt, který tak nebyl založen ke splnění určitých potřeb ve veřejném zájmu neprůmyslového nebo neobchodního charakteru, ale který následně „převzal odpovědnost za uspokojování“ takové potřeby, naplňuje požadavek „druhé podmínky“ za předpokladu, že odpovědnost za splnění těchto potřeb může být objektivně prokázána. K výkladu pojmu „průmyslová“ či „obchodní povaha“ určité činnosti je možné uvést, že pravděpodobnost průmyslové nebo obchodní povahy činnosti se zvyšuje tehdy, pokud příslušný subjekt provozuje činnost za jinak běžných tržních podmínek, jeho činnost primárně směřuje k dosažení zisku a tento subjekt nese veškerá rizika, která jsou s výkonem jeho činnosti spojená. Při určení toho, zdali se jedná o takovouto jinou právnickou osobu, která byla založena za účelem plnění veřejných potřeb ve veřejném zájmu, které nemají průmyslový nebo obchodní charakter, a zdali je tedy taková osoba povinna postupovat dle zákona o zadávání veřejných zakázek, nemůže být určující poměr aktivit konaných za účelem uspokojování těchto potřeb, jelikož takové určení by bylo v rozporu s principem právní jistoty.

Termín „potřeby ve veřejném zájmu“ nevyjímá potřeby, které jsou nebo mohou být plněny také soukromými podnikateli. Osoba soukromého práva se může skutečně stát veřejným zadavatelem, ovšem pouze tehdy, vykonává-li činnost, nad níž si stát vyhradil kontrolu, čímž tento deklaroval fakt, že potřeba řádného výkonu takové činnosti je potřebou ve veřejném zájmu. Obecně lze za potřeby veřejného zájmu označit takové, které se z důvodů spojených s veřejným zájmem stát rozhodl poskytovat sám nebo nad kterými si chce zachovat rozhodující vliv. Například odstraňování a nakládání s domovním odpadem může být považováno za potřebu ve veřejném zájmu. Protože stupně uspokojení takové potřeby považované za nutnou z důvodů veřejného zdraví a ekologické ochrany nemůže být dosaženo použitím odvozových služeb zcela nebo zčásti dostupných soukromým jedincům z řad soukromých provozovatelů, je taková aktivita jedna z těch, u kterých stát může požadovat, aby byly prováděny veřejnými institucemi, nebo nad kterými si chce zachovat rozhodující vliv.

Třetí podmínkou je, že tyto právnické osoby jsou buď:

- financovány převážně státem či jiným veřejným zadavatelem; nebo alternativně

- jsou státem či jiným veřejným zadavatelem ovládány; nebo alternativně

- stát či jiný veřejný zadavatel jmenuje či volí více než polovinu členů v jejich statutárních, správních, dozorčích či kontrolních orgánech.

Podmínka převážného financování ze strany veřejného zadavatele (potažmo státu) je splněna tehdy, pokud byla dotčená právnická osoba založena či zřízena za účelem uspokojování potřeb veřejného zájmu (případně převzala odpovědnost za jejich uspokojování) neprůmyslové a neobchodní povahy, a pokud takovou činnost vykonává s využitím finančních prostředků pocházejících od státu či jiných veřejných zadavatelů. Pojem „financování převážně veřejnými zadavateli“ je třeba ve světle judikatury SDEU chápat tak, že ze zdrojů dotčených veřejných zadavatelů musí být více než polovina všech příjmů (včetně příjmů pocházejících z obchodních aktivit) kryta ze strany státu či jiného veřejného zadavatele. Tento poměr by měl být sledován za období rozpočtového roku.

Není-li tato právnická osoba převážně financována prostředky pocházejícími od veřejných zadavatelů či státu, postačí, že se jedná o takovou právnickou osobu, která je uvedenými veřejnými zadavateli či státem ovládána. Pojem ovládající a ovládané osoby je dále definován a rozveden § 74 z. o. k., přičemž ovládající osobou je osoba, která může v obchodní korporaci přímo či nepřímo uplatňovat rozhodující vliv. Ovládanou osobou je obchodní korporace ovládaná ovládající osobou.

S ohledem na komplikovanost posuzování ovládacího vztahu stanoví zákon o obchodních korporacích prostřednictvím § 75 některé nevyvratitelné domněnky, kdy je ovládající osobou vždy osoba, která:

1. může jmenovat nebo odvolat většinu osob, které jsou členy statutárního orgánu obchodní korporace nebo osobami v obdobném postavení nebo členy kontrolního orgánu obchodní korporace, jejímž je společníkem, nebo může toto jmenování nebo odvolání prosadit,

2. nakládá s podílem na hlasovacích právech představujícím alespoň 40 % všech hlasů v obchodní korporaci, ledaže stejným nebo vyšším podílem nakládá jiná osoba nebo jiné osoby jednající ve shodě.

Konečně poslední alternativní možností v rámci třetí podmínky je, že stát či veřejný zadavatel jmenuje či volí více než polovinu členů ve statutárním, správním, dozorčím či kontrolním orgánu této právnické osoby.

Do subkategorie vymezené písmenem e) pak budou spadat především fondy a státem vlastněné právnické osoby. Důvodová zpráva k zákonu uvedla demonstrativní výčet subjektů, které do této subkategorie spadají: Český rozhlas, Česká televize, dopravní podniky, komunální společnosti, z poslední doby Hospodářská komora, Horská služby ČR, Fakultní nemocnice, vysoké školy (univerzity) atd.

K odst. 2

Za zadavatele je ve smyslu komentovaného zákona považována osoba (z dikce zákona lze vyvodit, že se jedná o fyzickou i právnickou osobu), která k úhradě veřejné zakázky použije více než 200 000 000 Kč, nebo více než 50 % peněžních prostředků, poskytnutých z:

- rozpočtu veřejného zadavatele,

- rozpočtu EU nebo veřejného rozpočtu cizího státu s výjimkou případů, kdy je veřejná zakázka plněna mimo území Evropské unie.

Sám zákon výslovně nestanoví, zda má být překročení 50% hranice veřejným zadavatelem poskytnutých peněžních prostředků odvozováno od předpokládaného či konečného rozdělení úhrady veřejné zakázky nebo od její konečné ceny. Vzhledem k okolnostem zadávání veřejných zakázek je ovšem třeba přiklonit se primárně k variantě předpokládaného rozdělení úhrady veřejné zakázky. Zmíněná hranice se tak určí na základě poměru předpokládané hodnoty části, která má být hrazena z peněžních prostředků poskytnutých veřejným zadavatelem, resp. z rozpočtu EU, k předpokládané hodnotě veřejné zakázky jako takové. Tento výklad je podpořen dále tím, že zadavatel je ve smyslu § 16 a násl. odpovědný za správné stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky. Pokud by tedy naplnění definice zadavatele dle komentované části ustanovení vyšlo najevo až na základě skutečně uhrazené ceny po zadání veřejné zakázky v důsledku nesprávného stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky, měl takový zadavatel při zadávání veřejné zakázky postupovat dle příslušných pravidel zákona, neboť ve fázi před zahájením zadávání veřejné zakázky přinejmenším měl vědět (pokud by stanovil předpokládanou hodnotu řádně), že by definici zadavatele naplňoval.

V případě, že peněžní prostředky poskytnuté na veřejnou zakázku z veřejných zdrojů přesahují 200 000 000 Kč, je fyzická či právnická osoba automaticky považována (ve smyslu komentovaného zákona) za („dotovaného“) zadavatele. V takovém případě se tedy nezkoumá, zda je zadávaná veřejná zakázka hrazena z více než 50 % z peněžních prostředků z veřejných zdrojů, neboť postačí, že prostředky poskytnuté na veřejnou zakázku z veřejných zdrojů přesahují 200 000 000 Kč. Autoři tohoto komentáře se současně kloní k závěru, že limitem 200 000 000 Kč je myšlena částka bez DPH.

Příslušný subjekt se stává zadavatelem při naplnění výše uvedených podmínek. Za tohoto předpokladu je povinen postupovat dle zákona o zadávání veřejných zakázek (s přihlédnutím k finančnímu limitu, který se vztahuje k jím zadávané veřejné zakázce). Nezáleží přitom na tom, zda se jedná o veřejnou zakázku na služby, na dodávky či na stavební práce.

Za zadavatele se však ve smyslu komentovaného odstavce nepovažuje taková osoba (fyzická nebo právnická), která získá peněžní prostředky na úhradu veřejné zakázky z veřejného rozpočtu cizího státu s tím, že plnění této veřejné zakázky proběhne mimo území Evropské unie. Jedná se tak de facto o výjimku z postupu dle pravidel komentovaného zákona vycházející z kritéria nedostatku místní působnosti (absence vztahu umístění investice i prostředků na její realizaci k území České republiky).

K odst. 3

Odstavec 3 odkazuje na zadávání sektorových veřejných zakázek, přičemž v § 151 odst. 1 a odst. 2 pak definuje sektorovou veřejnou zakázku jako veřejnou zakázku, kterou zadává veřejný zadavatel či jiná osoba při výkonu relevantní činnosti. Tato jiná osoba pak musí tuto relevantní činnost vykonávat na základě zvláštního nebo výhradního práva podle § 152 nebo nad touto osobou může veřejný zadavatel přímo nebo nepřímo uplatňovat dominantní vliv. Jak už bylo uvedeno výše, zákon o zadávání veřejných zakázek již nepoužívá pojem „sektorový zadavatel“ a tento nahradil pojmem „sektorová veřejná zakázka“.

K odst. 4

Čtvrtý odstavec komentovaného ustanovení explicitně upravuje pravidlo, jehož prostřednictvím zákon stanovuje povinnost zadavateli dodržovat zákon o zadávání veřejných zakázek i v průběhu takového zadávacího řízení, které nebyl povinen podle zákona o zadávání veřejných zakázek zahájit, pokud ho ze své vůle podle tohoto zákona zahájil. Z uvedeného lze dovodit, že se zadavatel může dobrovolně rozhodnout, zda bude veřejnou zakázku zadávat podle ustanovení zákona o zadávání veřejných zakázek i v případě, že k tomu není povinen. Pokud však zadavatel takové rozhodnutí učiní a veřejnou zakázku, která splňovala parametry např. veřejné zakázky malého rozsahu, zadá v zadávacím řízení v nadlimitním režimu, musí dodržet všechna relevantní pravidla pro takové zadávací řízení. Naopak se nemůže zpětně dovolávat jakýchkoli úlev z těchto pravidel s ohledem na to, že měl možnost postupovat dle mírnější právní úpravy, jíž však na základě vlastní volby nevyužil.

K odst. 5

Zákon v tomto ustanovení konstruuje jakýsi nový typ zadavatele, tzv. dočasného zadavatele, který se stal zadavatelem pouze proto, že o své vůli zadal veřejnou zakázku podle zákona o zadávání veřejných zakázek, ač k tomu nebyl povinen, neboť jeho postavení nesplňuje podmínky tímto zákonem stanovené pro osobu zadavatele. Takový subjekt se stává zadavatelem dle tohoto zákona pouze dočasně, po dobu zadávání veřejné zakázky je povinen dodržovat všechny zákonem stanovené podmínky pro příslušný typ zadávacího řízení a po jeho skončení jeho postavení zadavatele končí. V souvislosti s odst. 4 a 5 komentovaného ustanovení je nutné upozornit na příslušnost ÚOHS k přezkumu postupu zadavatele v takových veřejných zakázkách (na rozdíl od zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb.).

Judikatura a rozhodovací praxe:

Je nevýznamné, že osoba může volně vykonávat i jiné činnosti. Skutečnost, že uspokojování potřeb veřejného zájmu činí jen relativně malé procento činností osob je irelevantní. Podmínka, že veřejnoprávní subjekt musí být založen (zřízen) za účelem uspokojování potřeb veřejného zájmu, které nemají průmyslovou nebo obchodní povahu, znamená, že b tomuto subjektu mělo být svěřeno pouze uspokojování takových potřeb. (rozsudek SDEU C-44/96 Mannesmann Anlagenbau Austria a další v. Strohal Rotationsdruck ze dne 15. 1. 1998)

Pojem „převážně“ znamená „více než z poloviny“. Při rozhodování o stanovení procentuálního poměru financování určité osoby musí být vzat do úvahy celý její příjem, včetně příjmu, který plyne z komerční činnosti. Rozpočtový rok, v němž je zadávací řízení zahajováno, je třeba považovat za nejvhodnější období pro kalkulaci (zjištění), jakým způsobem je osoba financována. (rozsudek SDEU C-380/98 University of Cambridge ze dne 3. 10. 2000)

A ačkoli Soudní dvůr zdůrazňuje, že se jedná o koncept v rámci práva EU autonomní, z jeho užívání Soudním dvorem vyplývá, že jeho chápání v komunitárním právu je velmi blízké způsobu, jak s tímto pojmem pracuje české vnitrostátní právo. Lze pak souhlasit s krajským soudem, že veřejný či obecný zájem je možno v dané souvislosti chápat jako protiklad zájmů soukromých, od nichž se odlišuje tím, že okruh osob, jimž takový zájem svědčí, je vždy neurčitý. Z této povahy potřeb veřejného či obecného zájmu pak vyplývá také zvláštní zájem na zabezpečení jejich uspokojování, projevující se např. tím, že takové potřeby jsou uspokojovány buďto přímo prostřednictvím státu či stát si nad uspokojováním těchto potřeb ponechává kontrolu, ať již přímo či prostřednictvím ovlivňování podmínek, za nichž uspokojování potřeb v obecném zájmu probíhá.

Soud tak již dovodil, že při zakládání Lesů ČR, s. p., bylo jasně deklarováno, že ty se svou činností mají podílet na uspokojování potřeb veřejného zájmu, když je předmětem jejich činnosti jednak hospodaření s majetkem státu, jednak péče o les za účelem zabezpečení plnění jeho funkcí v životním prostředí. Ze zmiňovaných zakládacích dokumentů či statutu podniku rovněž nevyplývá, že Lesy ČR, s. p., by byly založeny primárně za účelem vytváření zisku. Tyto závěry ve vztahu k soudobě vykonávané činnosti Lesů ČR, s. p., potvrzují také deklarace samotného podniku vyjádřené např. v jeho lesnické strategii. Jak navíc vyplývá ze zákona o lesích, Lesy ČR, s. p., jsou omezeny co do nakládání s předmětem svého podnikání, tj. se státními lesy. Nejenže k právním úkonům, kterými se nakládá se státními lesy, je potřeba předběžný souhlas Ministerstva zemědělství (§ 4), ale některé dispozice se státními lesy jsou zákonem vyloučeny úplně (§ 5). Rovněž přitom nelze tvrdit, že by se ve všech oblastech své činnosti Lesy ČR, s. p., pohybovaly v prostředí hospodářské soutěže, tj. byly by nuceny obstát v konkurenci ostatních subjektů na trhu nabízejících stejné služby či zboží. (rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 31. 5. 2011, sp. zn. 1 Afs 98/2010, č. 2375/2011 Sb. NSS)

Úřad má za to, že pokud byl zadavatel zřízen za účelem podpory podnikatelských aktivit (rozvoje podnikání), nelze tuto skutečnost interpretovat tak, že by byl zřízen k samotnému podnikání (tj. primárně k tomu, aby sám vykonával podnikatelskou činnost). To samo o sobě nevyplývá ani ze skutečnosti, že zadavatel může spravovat svůj majetek. Naopak, podpora podnikatelských aktivit jako takových (jakožto základního předpokladu rozvoje tržní ekonomiky), péče o odbornost a legálnost výkonu podnikatelské činnosti svých členů (jak bylo uvedeno výše), nebo vydávání celních dokumentů majících na základě zákona [§ 4 odst. 1 písm. g) zák. č. 301/1992 Sb.] povahu veřejných listin je uspokojováním potřeb veřejného zájmu, které nemají průmyslovou nebo obchodní povahu. V právě popsané oblasti své činnosti zadavatel není vystaven hospodářské soutěži a tuto činnost nemůže vykonávat libovolný soukromý subjekt. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 29. 3. 2013, č. j. ÚOHS-S736/2012/VZ-5744/2013/511/MFl)

K naplnění definice veřejného zadavatele dle § 2 odst. 2 písm. d) zákona Úřad uvádí, že pojem veřejného zadavatele podle tohoto ustanovení zákona je potřeba vykládat ve funkčním smyslu, tzn., že při zjišťování, zda je určitý subjekt veřejným zadavatelem, je nezbytné vycházet z účelu zřízení a povahy činností subjektu. …zadavatel je jinou právnickou osobou, která byla zřízena za účelem uspokojování potřeb veřejného zájmu, které nemají průmyslovou nebo obchodní povahu, jelikož provádění výzkumu v oblasti dopravy pro Ministerstvo dopravy, organizační složky státu či územní samosprávné celky lze jistě označit za potřebu veřejného zájmu. Pro úplnost Úřad uvádí, že v případě, kdy určitý subjekt vykonává částečně činnost sloužící k uspokojování potřeb veřejného zájmu a současně i jinou běžnou obchodní činnost, je považován za zadavatele v plném rozsahu své činnosti, jak vyplývá mj. z rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne 15. 1. 1998, C–44/96 Mannesmann Anlagenbau Austria AG a další vs. Strohal Rotationsdruck GesmbH, ECR 1998, s. I-00073.

Z uvedeného vyplývá, že veřejný zadavatel [v daném případě Ministerstvo dopravy, jakožto zřizovatel zadavatele, které je prokazatelně veřejným zadavatelem ve smyslu § 2 odst. 2 písm. a) zákona] jmenuje více než polovinu členů v jejím statutárním orgánu (jmenuje ředitele) a dozorčím orgánu (jmenuje členy dozorčí rady). (rozhodnutí ÚOHS ze dne 10. 12. 2014, č. j. ÚOHS-S762/2014/
/VZ-26224/2014/521/Opi)

Jestliže z výše uvedeného vyplývá, že šetřená veřejná zakázka je realizována (jak vyplývá ze zadávací dokumentace) v rámci programu veřejných zakázek ve výzkumu, experimentálním vývoji a inovacích pro potřeby státní správy a uživatelem výsledků výzkumu a vývoje nebude pouze zadavatel, Úřad konstatuje, že podle § 18 odst. 1 písm. c) zákona se na šetřenou veřejnou zakázku vztahuje výjimka z obecné působnosti zákona, podle které zadavatel nebyl povinen zadávat předmětnou veřejnou zakázku podle zákona. V takovém případě má Úřad za to, že je pro tento závěr irelevantní, že se zadavatel rozhodl „zadat“ zakázku formou zadávacího řízení uvedeného v § 27 zákona, neboť takovým způsobem nelze založit osobní působnost zákona o veřejných zakázkách pro zadání přezkoumávané veřejné zakázky. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 26. 12. 2014, č. j.
ÚOHS-S870/2014/VZ-27035/2014/542/JVo)

Z Rozhodnutí o poskytnutí dotace č. OPLZZ/1.1/94/1/00131 (dále jen „rozhodnutí o poskytnutí dotace“) vyplývá, že zadavateli byla poskytnuta dotace na realizaci projektu Komplexní vzdělávací program pro zaměstnance VYDIS a. s. směřující ke zvýšení konkurenceschopnosti CZ.1.04/1.1.02/94.00131. Z části I. „Obecné vymezení dotace“ rozhodnutí o poskytnutí dotace je zřejmé, že zadavateli se poskytuje dotace v maximální výši 4 650 154,21 Kč, což představuje 70 % z celkových způsobilých výdajů projektu. Ze zadávací dokumentace vyplývá, že veřejná zakázka je zadávána v rámci projektu s názvem Komplexní vzdělávací program pro zaměstnance VYDIS a. s. směřující ke zvýšení konkurenceschopnosti číslo projektu CZ.1.04/1.1.02/94.00131. Z výše uvedených skutečností je zřejmé, že zadavateli je na realizaci předmětu veřejné zakázky poskytnuta dotace ve výši 70 % z celkových výdajů, a že je tedy dotovaným zadavatelem podle § 2 odst. 3 zákona. (příkaz ÚOHS ze dne 17. 12. 2015, č. j. ÚOHS-S0922/2015/VZ-45149/2015/532/KSt)

Související ustanovení:

§ 151 odst. 2 – sektorová veřejná zakázka

Související předpisy:

z. o. k., – zák. o majetku ČR, – zák. o obcích, – zák. o krajích, – zák. o hl. m. Praze, – zák. č. 250/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech územních rozpočtů

§ 5

Dodavatel

Dodavatelem se rozumí osoba, která nabízí poskytnutí dodávek, služeb nebo stavebních prací, nebo více těchto osob společně. Za dodavatele se považuje i pobočka závodu; v takovém případě se za sídlo dodavatele považuje sídlo pobočky závodu.

K § 5

Základním definičním znakem dodavatele je, že tento nabízí zboží, poskytuje služby nebo provádí stavební práce. Z podstaty věci je patrné, že dodavatel bude tyto činnosti provádět za úplatu (srov. definice zadání veřejné zakázky v § 2 odst. 1).

V praxi bude drtivá většina dodavatelů podnikateli ve smyslu občanského zákoníku. Je nicméně nutno doplnit, že zákon výslovně podmínku, aby byl dodavatel podnikatelem ve smyslu občanského zákoníku, nestanoví. V některých případech tak bude přicházet v úvahu, že dodavatel nebude podnikatelem (například v případě úplatného poskytování služeb specializovanými občanskými sdruženími ve vzdělávací, sociální, kulturní, společenské a podobné oblasti).

To, zda v konkrétním případě bude muset být dodavatel podnikatelem, či nikoliv, bude též ve značné míře záviset na požadavcích zadavatele na prokázání splnění kvalifikace dodavatele (§ 73 a násl.).

Pojem „dodavatel“ zahrnuje také uskupení více osob, které nabízejí poskytnutí plnění veřejné zakázky společně. Ačkoli však komentované ustanovení zákona hovoří o dodavateli jako o skupině více osob, § 82 hovoří ve vztahu k prokazování kvalifikace v případě společné účasti dodavatelů odděleně o jednotlivých dodavatelích coby subjektech společně se účastnících zadávacího řízení. Na jednu stranu tedy zákon hovoří o dodavateli jako jednotlivci (zejména v souvislosti s kvalifikací) a zároveň jako skupině více osob. V tomto případě se jedná o jistou nejednotnost zákonodárce v použitém pojmosloví. S ohledem na kontext jednotlivých ustanovení zákona lze usuzovat, že komentované ustanovení stanoví obecný režim, jakým je nahlíženo na uskupení osob společně nabízejících dodávky, služby či stavební práce, což má význam např. při komunikaci mezi zadavatelem a dodavatelem (zadavatel bude komunikovat s tou osobou, která je ostatními osobami, s níž společně tvoří dodavatele, k takové komunikaci zmocněna). Ta ustanovení zákona, která hovoří o dodavateli jako osobě bez ohledu na to, zda se zadávacího řízení účastní samostatně či v uskupení s jinými dodavateli, je pak třeba vnímat jako zvláštní pravidla ve vztahu k obecnému pojetí dodavatele. Tento zvláštní přístup pak zákonodárce volí tam, kde by setrvání na konstrukci dodavatele zahrnujícího i uskupení více osob zmařilo možnost dostatečně přesně formulovat úmysl zákonodárce. Stěží by totiž pojem „dodavatel“, jak jej definuje komentované ustanovení, obstál například v ustanovení o pravidlech prokazování kvalifikace jednotlivými členy uskupení účastnícího se zadávacího řízení (srov. např. zmíněný § 82 či § 84).

Pojem „dodavatel“ dále zahrnuje také zahraničního dodavatele, jímž je zahraniční osoba ve smyslu § 3024 obč. zák., která dodává zboží, poskytuje služby nebo provádí stavební práce. Zahraniční dodavatel se liší od (tuzemského) dodavatele tím, že nemá sídlo, místo podnikání či místo trvalého pobytu na území České republiky.

Podle § 3024 se zahraniční osobou pro účely občanského zákoníku, ale i pro účely zákona o zadávání veřejných zakázek, rozumí fyzická osoba s bydlištěm nebo právnická osoba se sídlem mimo území České republiky. Způsobilost nabývat práva a zavazovat se k povinnostem, kterou má jiná než fyzická zahraniční osoba podle právního řádu, podle něhož byla založena, jí náleží rovněž v oblasti českého právního řádu. Právním řádem, podle něhož byla tato osoba založena, se řídí i její vnitřní právní poměry a ručení jejích členů nebo společníků za její dluhy.

Samostatné postavení dodavatele má dle komentovaného zákona výslovně i pobočka závodu. V tomto případě se za sídlo dodavatele považuje sídlo příslušné pobočky závodu, což má dopad zejména na způsob prokazování kvalifikace v případě pobočky závodu, který má sídlo v jiném státě než příslušná pobočka. Pobočkou se dle § 503 odst. 1 obč. zák. míní taková část závodu, která vykazuje hospodářskou a funkční samostatnost a o které podnikatel rozhodl, že bude pobočkou.

Komentovaný zákon oproti předchozí úpravě již nerozlišuje další dva pojmy, a to „uchazeč“ a „zájemce“. Tyto pojmy jsou podřazeny (mezi jiným) pod souhrnný pojem „účastník zadávacího řízení“ (blíže viz komentář k § 47).

Judikatura a rozhodovací praxe:

V daném případě je nepochybné, že navrhovatelem je politická strana, která nesmí vlastním jménem podnikat. Navrhovatel tedy není dodavatelem ve smyslu § 17 písm. a) zákona (nedodává zboží, neposkytuje služby nebo neprovádí stavební práce), nemůže plnit zadavatelem stanovený předmět veřejné zakázky (a to ani v teoretické rovině), a tudíž nemůže proti postupu zadavatele podávat zdůvodněné námitky podle § 110 odst. 1 zákona a tedy ani návrh podle § 114 odst. 1 resp. odst. 2 zákona. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 7. 5. 2012, č. j. ÚOHS-S88/2012/VZ-4489/2012/510/MOn)

Související ustanovení:

§ 2 odst. 1 – zadání veřejné zakázky, § 73 – obecné požadavky na kvalifikaci pro nadlimitní režim, § 84 – společné prokazování kvalifikace

Související předpisy:

obč. zák.

§ 6

Zásady zadávání veřejných zakázek

1. Zadavatel při postupu podle tohoto zákona musí dodržovat zásady transparentnosti a přiměřenosti.

2. Ve vztahu k dodavatelům musí zadavatel dodržovat zásadu rovného zacházení a zákazu diskriminace.

3. Zadavatel nesmí omezovat účast v zadávacím řízení těm dodavatelům, kteří mají sídlo v

1. členském státě Evropské unie, Evropského hospodářského prostoru nebo Švýcarské konfederaci (dále jen „členský stát“), nebo

2. jiném státě, který má s Českou republikou nebo s Evropskou unií uzavřenu mezinárodní smlouvu zaručující přístup dodavatelům z těchto států k zadávané veřejné zakázce.

I. Obecně k § 6

Komentované ustanovení sehrává klíčovou roli mezi ostatními ustanoveními zákona. Inkorporuje totiž obecné zásady, kterými je zadavatel povinen se řídit při všech činnostech souvisejících se zadáváním veřejných zakázek. Význam komentovaného ustanovení podtrhuje fakt, že tyto zásady se uplatní rovněž v případech, kdy zadavatel povinnost postupovat v režimu zákona o zadávání veřejných zakázek vůbec nemá, typicky při zadávání zakázky malého rozsahu ve smyslu § 31.

Zákon nově vymezuje, po vzoru evropských zadávacích směrnic, také zásadu přiměřenosti. Tu bylo možné dovodit v rámci práva EU i zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. i před jejím explicitním uvedením, nicméně její výslovné zakotvení v zákoně o zadávání veřejných zakázek posiluje právní jistotu subjektů zúčastněných na procesu veřejného zadávání.

Obecně lze říci, že účelem zadávacího řízení je omezit okruh dodavatelů pro účely uzavření smlouvy a vybrat vhodného dodavatele k uzavření smlouvy na plnění veřejné zakázky. Uvedené omezení se děje prostřednictvím nastavování kvalifikačních předpokladů (např. požadovaný minimální obrat, předložení seznamu významných služeb apod.) a nastavení zadání a samotný výběr pak prostřednictvím hodnocení na základě předem stanovených hodnoticích kritérií. Tyto skutečnosti pak musí být nastaveny takovým způsobem, aby nedocházelo k nedovolenému omezování hospodářské soutěže. Tomu mají zabránit právě zásady uvedené v § 6, tedy zásady transparentnosti, přiměřenosti, rovného zacházení a zákazu diskriminace.

Zásady zadávání veřejných zakázek také stanoví zákaz zadavateli omezovat účast na zadávacím řízení těm dodavatelům, kteří nemají sídlo v České republice. Toto ustanovení má za cíl posílení a usnadnění spolupráce mezi jednotlivými státy specifikovanými v komentovaném ustanovení.

K odst. 1

II. Zásada transparentnosti

Zásadu transparentnosti a povinnosti vztahující se k jejímu naplňování lze identifikovat v podstatě ve všech fázích zadávacích řízení. Zejména se jedná o poskytování informací o veřejné zakázce prostřednictvím zadávací dokumentace, plnění uveřejňovacích povinností a povinnosti ve vztahu k uchovávání dokumentace veřejné zakázky. Účelem této zásady je, aby na příslušnou veřejnou zakázku mohlo být, zejména z pohledu dodavatelů, nazíráno jako na čitelnou a předvídatelnou a rovněž aby tato zakázka mohla podléhat efektivní veřejné kontrole a správnímu přezkumu. Smyslem této zásady je motivovat zadavatele k předcházení jakýmkoli formám korupčních jednání, popř. motivovat dodavatele proti uzavírání nezákonných dohod s jinými dodavateli ohledně získání veřejné zakázky.

III. Zásada přiměřenosti

Zásada přiměřenosti nebo také proporcionality byla do zákona přejata z dikce evropských zadávacích směrnic. Zakotvení zásady vychází ze skutečnosti, že zákon ponechává zadavatelům značnou míru diskrece ohledně volby konkrétního postupu v zadávacím řízení. V zadávacím řízení se přitom z povahy věci střetávají dva protichůdné principy, totiž omezení dodavatelů, mezi nimiž může proběhnout soutěž o nejvhodnější nabídku, pouze na ty, kteří splňují kvalifikaci a u nichž je tak dán předpoklad kvalitního plnění v budoucnu, a na druhé straně obecný zájem na co nejširším zachování hospodářské soutěže. Postup v souladu se zásadou přiměřenosti tedy primárně (nikoli však výlučně) spočívá v tom, že na jedné straně zadavateli poskytuje dostatečné záruky výběru dodavatele, který skutečně bude schopen veřejnou zakázku kvalitně a v požadovaných termínech realizovat, na druhou stranu se bude jednat o postup, který nad rámec garance výše uvedeného cíle nebude dále nedůvodně omezovat hospodářskou soutěž.

Jedná se o zásadu, kterou by se zadavatel měl řídit ve všech fázích zadávacího řízení. Jednou z oblastí, kde se tato zásada uplatní, je nastavení parametrů zadávacího řízení, které musí přiměřeně odpovídat předmětu a hodnotě plnění, například v případě prokazování kvalifikace jednotlivých dodavatelů a přiměřeného nastavení počtu a hodnoty referenčních zakázek. Zadavatel nesmí požadovat přehnaný počet referenčních zakázek s několikanásobným objemem plnění, než má zadávaná veřejná zakázka. Obdobně se zásada přiměřenosti uplatní při vymezení lhůt v zadávacím řízení veřejné zakázky. V případě lhůty pro podání nabídky je za přiměřenou třeba považovat právě takovou lhůtu, která je z pohledu dodavatele coby odborně způsobilého profesionála dostatečná k přípravě nabídky, zejména zpracování návrhu smlouvy, odpovědného ocenění předmětu plnění veřejné zakázky a pečlivého zpracování dalších dokumentů požadovaných zadavatelem.

K odst. 2

IV. Zásada rovného zacházení

Rovným zacházením s jednotlivými dodavateli lze rozumět takový postup zadavatele, kdy je zajištěn stejný, nezvýhodňující přístup zadavatele ke všem dodavatelům, tj. zajištění stejných příležitostí pro všechny dodavatele. Z pohledu evropské rozhodovací praxe spočívá princip rovného zacházení v tom, že žádný z dodavatelů nesmí být oproti ostatním dodavatelům jakkoliv zvýhodněn či preferován, přičemž tento princip je nutno aplikovat ve všech stadiích zadávacího řízení.

Projev této zásady lze, stejně jako u ostatních zásad, nalézt i v mnoha konkrétních ustanoveních zákona. Například při doplnění nebo objasnění údajů, dokladů, vzorků nebo modelů dle § 46 lze dovodit, že zadavatel by měl, pokud se k využití svého práva v rámci zadávacího řízení rozhodne, tohoto institutu využít ve vztahu ke všem dodavatelům stejnou měrou. Neměl by tedy tuto možnost aplikovat například vůči dvěma dodavatelům a třetího dodavatele, jehož nabídka nebyla ve stejné míře dostatečně srozumitelná, bez dalšího ze zadávacího řízení vyloučit, aniž by mu byla ze strany zadavatele dána stejná možnost jako zbylým dvěma dodavatelům.

V. Zásada zákazu diskriminace

Konstatování porušení zásady zákazu diskriminace bylo za účinnosti předchozích evropských zadávacích směrnic ze všech tří zásad statisticky nejčastější součástí výroku o porušení pravidel zadávání veřejných zakázek, a to jak na úrovni EU, tak na úrovni národní. I v tomto případě samozřejmě platí, že zásada zákazu diskriminace musí být zadavatelem dodržována v průběhu celého zadávacího řízení, ba i před jeho zahájením. Nejčastějším a nejtypičtějším projevem porušení této zásady je objektivní nemožnost určitého dodavatele ucházet se o účast v zadávacím řízení z důvodu toho, že požadavky na prokázání splnění kvalifikace byly zadavatelem nastaveny nepřiměřeně (a z pohledu dotčeného dodavatele diskriminačně). Z uvedeného je patrné, že zásada zákazu diskriminace se v jistých případech prolíná se zásadou přiměřenosti a ve jmenovaném případě by tak zadavatel porušil jak zásadu zákazu diskriminace ve vztahu ke konkrétnímu dodavateli, tak zásadu přiměřenosti ve vztahu k zadávacím podmínkám a jejich dopadu. Právě v případě nastavování kvalifikačních předpokladů má zmíněná zásada předcházet případům veřejných zakázek, u nichž jsou zadávací podmínky formulovány tak, aby skrytě preferovaly určité dodavatele na úkor jiných, kteří by však objektivně mohli příslušnému zadavateli poskytnout srovnatelné plnění ve srovnatelné kvalitě. Dalším typickým případem porušení této zásady je neoprávněné využití jednacího řízení bez uveřejnění, kterým jsou diskriminováni všichni dodavatelé, kteří nebyli k jednání vyzváni, a právě v důsledku neoprávněnosti použití jednacího řízení bez uveřejnění je jim znemožněna účast v zadávacím řízení (při takovém neoprávněném užití jednacího řízení bez uveřejnění je možné uvažovat nikoliv o porušení této konkrétní zásady, ale kumulativně o porušení všech zásad stanovených komentovaným ustanovením).

K odst. 3

Komentované ustanovení dále zadavateli ukládá zákaz omezení účasti v zadávacím řízení dodavatelům z členských států (pro účely tohoto zákona se rozumí pod pojmem „členský stát“ stát, jenž je členem Evropské unie, Evropského hospodářského prostoru nebo Švýcarské konfederace) a dodavatelům ze států, jež mají s Českou republikou či EU uzavřenou mezinárodní dohodu, která jim zaručuje přístup k zadávané veřejné zakázce.

Snahou zákonodárce je tak nastavení základního právního rámce, který by prostřednictvím této zásady přinesl i větší právní jistotu pro výše specifikované zahraniční hospodářské subjekty a mohl by představovat základ pro další otevření mezinárodních trhů s veřejnými zakázkami a posílení mezinárodního obchodu. Tuto zásadu lze formulovat jako zákaz diskriminace zahraničních dodavatelů a je možné ji posoudit jako speciální k zásadě zákazu diskriminace. Zároveň však třetí odstavec komentovaného ustanovení zadavatelům umožňuje omezovat účast dodavatelů ze zemí, v nichž nemají tuzemští dodavatelé zajištěnu reciprocitu, co se týče přístupu k veřejným zakázkám.

Judikatura a rozhodovací praxe:

Zásadu transparentnosti je nutné dodržovat nejen ve všech fázích zadávacích řízení, nýbrž i po ukončení zadávacích řízení v případech, kdy žadatelé ve smyslu zákona o svobodném přístupu k informacím požadují po zadavateli veřejné zakázky poskytnout určité informace o uskutečněných zadávacích řízení. Účelem zásady transparentnosti totiž nepochybně je, aby na příslušnou veřejnou zakázku bylo nazíráno jako na čitelnou a v jistém slova smyslu i předvídatelnou a aby tato podléhala efektivní veřejné kontrole. (rozsudek Krajského soudu v Ústí nad Labem ze dne 25. 4. 2012, sp. zn. 15 Ca 89/2009, č. 2694/2012 Sb. NSS)

Zásada zákazu diskriminace společně s ostatními základními zásadami (transparentnosti, rovného zacházení) prochází skrze celou zákonnou úpravu a nutně se musí odrazit v každém vnějším výstupu zadavatele. (rozsudek Krajského soudu v Brně ze dne 19. 7. 2012, sp. zn. 62 Af 1/2011)

K porušení zásady zákazu diskriminace může dojít např. tehdy, pokud zadavatel stanoví zcela nepřiměřené požadavky na prokázání splnění kvalifikace, v důsledku čehož účelově a v rozporu se zákonem omezí účast určité skupiny dodavatelů. Zadavatel je oprávněn využít prostor daný zákonem a prostřednictvím stanovení úrovně ekonomických a finančních kvalifikačních předpokladů nebo technických kvalifikačních předpokladů znevýhodnit některé dodavatele, to však pouze za předpokladu, že je to odůvodněno objektivními okolnostmi a požadavky zadavatele nejsou nepřiměřené. (rozsudek Krajského soudu v Brně ze dne 16. 3. 2011, sp. zn. 62 Ca 29/2009)

Za skrytou formu nepřípustné diskriminace v zadávacích řízeních je třeba považovat i takový postup, pokud zadavatel znemožní některým dodavatelům ucházet se o veřejnou zakázku nastavením takových technických kvalifikačních předpokladů, které jsou zjevně nepřiměřené ve vztahu k velikosti, složitosti a technické náročnosti konkrétní veřejné zakázky, v důsledku čehož je zřejmé, že zakázku mohou splnit toliko někteří z dodavatelů (potenciálních uchazečů), jež by jinak byli bývali k plnění předmětu veřejné zakázky objektivně způsobilými. Někteří z dodavatelů totiž mají v takovém případě a priori znemožněnu účast v zadávacím řízení, byť by předmět veřejné zakázky mohli realizovat stejně úspěšně jako dodavatelé ostatní. Tím se znemožňuje dosažení cíle zákona o veřejných zakázkách, tedy zajištění hospodářské soutěže a konkurenčního prostředí mezi dodavateli. (rozsudek Krajského soudu v Brně ze dne 21. 6. 2012, sp. zn. 62 Af 74/2010)

Obdobným postavením uchazeče se v daném případě rozumí stav, kdy není ze strany uchazeče splnění určitého kvalifikačního předpokladu prokázáno způsobem požadovaným zadavatelem v zadávacích podmínkách. V tomto smyslu není rozhodující, jakým způsobem, z jakého důvodu či v jaké míře splnění kvalifikačního předpokladu navrhovatel neprokázal. Pokud se zadavatel rozhodne institutu podle § 59 odst. 4 zákona použít, musí jej v takovém případě aplikovat na všechny případy neprokázání splnění kvalifikace ze strany všech uchazečů. V těchto případech není možné ze strany zadavatele přistupovat k vzájemnému porovnávání a posuzování míry neprokázání splnění kvalifikace ze strany uchazečů a z tohoto porovnávání poté u konkrétního uchazeče činit závěry o možnosti či nemožnosti požadovat další doklady k prokázání splnění kvalifikace. Obecně řečeno, pokud je zadavatelem některému uchazeči dána možnost doplnění či vysvětlení své nabídky, musí být taková možnost dána všem uchazečům.

Uvedený výklad je podle názoru Úřadu podpořen skutečností, že zákonem č. 417/2009 Sb., kterým se mění zákon č. 137/2006 Sb., o veřejných zakázkách, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony, bylo ustanovení § 59 odst. 4 zákona změněno v tom smyslu, že dovětek „s výjimkou případů, kdy splnění příslušné části kvalifikace nebylo dodavatelem prokázáno vůbec“ byl z textu vypuštěn. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 19. 4. 2012, č. j. ÚOHS-S516/2011/
/VZ-121/2012/520/DŘí)

S ohledem na výše uvedené skutečnosti Úřad konstatuje, že v šetřeném případě zadavatel nedodržel postup stanovený v § 71 odst. 4 zákona, když nezahájil otevírání obálek s nabídkami ihned po uplynutí lhůty pro jejich podávání. Vzhledem k tomu, že toto jednání zadavatele lze právem hodnotit jako nedůvodný a podezřelý odklad při otevírání obálek s nabídkami, neboť zadavatel neučinil žádné opatření směřující k dodržení jeho zákonem stanovené povinnosti uvedené v § 71 odst. 4 zákona poté, kdy mu bylo známo, že účast na jednání komise pro otevírání obálek potvrdili pouze dva její náhradníci, konstatuje Úřad, že jednání zadavatele při otevírání obálek s nabídkami porušilo i zásadu transparentnosti uvedenou v § 6 odst. 1 zákona. Uvedená pochybnost o férovosti postupu zadavatele při otevírání obálek s nabídkami zakládá zároveň i podezření na možný vliv na výběr nejvhodnější nabídky, neboť dle Úřadu postup zadavatele, při kterém opakovaně v průběhu 31 dnů ukládal a vyndával větší množství obálek obsahujících nabídky, se nejeví navenek jako „férový a řádný“ a nelze tedy vyloučit, že mohl mít za následek dokonce i neoprávněnou manipulaci s některou z těchto obálek, jejímž výsledkem mohla být i změna výsledného hodnocení jednotlivých nabídek a výběr nejvhodnější nabídky. Z výše uvedených důvodů rozhodl Úřad tak, jak je uvedeno ve výroku I. tohoto rozhodnutí. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 29. 4. 2014, č. j. ÚOHS-S51/2014/VZ-9093/2014/513/JWe)

Související ustanovení:

§ 46 – objasnění nebo doplnění údajů, dokladů, vzorků nebo modelů

Související předpisy:

§ 6 z. v. z. 2006

Literatura:

GRULICH, T. Zadávání veřejných zakázek jako forma adhezní kontraktace. Právní rozhledy. 2016, č. 7, s. 249.

KOŠŤÁL, K., MAREČKOVÁ, E. Rovné zacházení či diskriminace? [online]. Epravo.cz. Dostupné z: http://www.epravo.cz/top/clanky/rovne-zachazeni-ci-diskriminace-95774.html [cit. 2014-10-24].

HLAVA II

Spolupráce zadavatele
při zadávání veřejné zakázky

§ 7

Společné zadávání

1. Zadavatelé mohou veřejnou zakázku zadat společně. Zadavatel může veřejnou zakázku zadat také společně s osobou, která nemá povinnost postupovat podle tohoto zákona.

2. Před zahájením zadávacího řízení uzavřou osoby, které se budou účastnit společného zadávání, písemnou smlouvu, která upraví jejich vzájemná práva a povinnosti související se zadávacím řízením a stanoví způsob jednání vůči třetím osobám.

3. Za dodržení tohoto zákona odpovídají při společném zadávání zúčastnění zadavatelé společně s výjimkou úkonů, které provádí zúčastněný zadavatel pouze svým jménem a na svůj účet.
K odst. 1

Komentované ustanovení poskytuje více zadavatelům možnost společně zadat určitou veřejnou zakázku. Společným zadáním veřejné zakázky se rozumí postup, kdy dva či více zadavatelů uzavře písemnou smlouvu dle odst. 2 komentovaného ustanovení, na jejímž základě v úmyslu uspokojit prostřednictvím realizace veřejné zakázky své potřeby společně vystupují vůči dodavatelům jako zadavatel a ve sjednaném rozsahu společně či každý sám činí úkony v rámci zadávacího řízení až do jeho ukončení.

Od centralizovaného zadávání se společné zadávání odlišuje tím, že v jeho případě zpravidla všichni spolupracující zadavatelé vystupují jako koneční beneficienti předmětu plnění veřejné zakázky, zároveň společně a nerozdílně odpovídají za dodržení zákona.

Oproti předchozí právní úpravě zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. nově zákon o zadávání veřejných zakázek připouští zadání veřejné zakázky společně s osobou, která nemá povinnost postupovat podle zákona o zadávání veřejných zakázek (tedy zásadně s osobou, která není zadavatelem). Bez ohledu na rozsah plnění, jaké připadne na základě společného zadání veřejné zakázky této osobě, resp. zadavateli, na sebe osoba, která by jinak nebyla povinna postupovat podle zákona o zadávání veřejných zakázek, bere odpovědnost za jeho dodržení dle odst. 3 komentovaného ustanovení.

K odst. 2

Podmínkou pro společné zadávání veřejné zakázky je uzavření písemné smlouvy mezi osobami, které se účastní společného zadávání. Předmětem této smlouvy musí být dle zákona minimálně vymezení práv a povinností v souvislosti se zadávacím řízením a dále vymezení pravidel jednání vůči třetím osobám. Z důvodu administrativního zjednodušení je tak možné ve smlouvě sjednat, že například pouze jedna z osob zúčastněných na společném zadávání bude vést jednání s dodavateli v zadávacím řízení, zatímco jiná z osob bude vystupovat vlastním jménem a rovněž v zastoupení ostatních osob vůči ÚOHS v případě přezkumu zadávacího řízení.

Zákonné vymezení smlouvy o společném zadávání upravuje pouze podstatné náležitosti. Osobám zúčastněným na společném zadávání však nic nebrání v tom, aby v této smlouvě upravili i další vzájemná práva a povinnosti, např. rozdělení nákladů na realizaci zadávacího řízení.

S ohledem na skutečnost, že smlouva o společném zadávání je uzavírána za účelem společného zajištění určité činnosti v podobě provedení zadávacího řízení, bude tato smlouva typicky naplňovat znaky smlouvy o společnosti ve smyslu § 2716 obč. zák.

K odst. 3

V případě společného zadávání nesou všechny zúčastněné osoby společnou a nerozdílnou odpovědnost za dodržení zákona. Osoba účastnící se společného zadávání, která by jinak nebyla povinna postupovat podle zákona o zadávání veřejných zakázek, v takovém případě získává postavení zadavatele na základě § 4 odst. 5. Jedná se především o veřejnoprávní (deliktní) odpovědnost vůči ÚOHS, ale rovněž o soukromoprávní odpovědnost vůči dodavatelům, která je však typicky v průběhu zadávacího řízení rovněž vynucována prostředky veřejného práva podáním návrhu k ÚOHS na zrušení zadávacího řízení či určitého úkonu v jeho rámci. Společně a nerozdílně však osoby zúčastněné na společném zadávání neodpovídají za ty úkony, které má vlastním jménem a výlučně na svůj účet činit pouze jedna z nich. Typicky půjde o úkony spojené se situací, kdy se osoby zúčastněné na společném zadávání dohodnou o rozdělení veřejné zakázky na části s tím, že jedna či více těchto částí má být zadávána pouze ve prospěch jednoho ze zúčastněných zadavatelů.

Judikatura a rozhodovací praxe:

Podle čl. II.10 smlouvy o sdružení zadavatelů ze dne 7. 9. 2012 podepsané mezi zadavatelem ČEZ Distribuce, a. s. a zadavatelem ČEPS, a. s. (dále jen „smlouva o sdružení“), vyplývá, že „jménem účastníků sdružení zadavatele budou jednat oba účastníci sdružení společně a nerozdílně“. Oba účastníci sdružení se v předmětném zadávacím řízení nechali zastoupit společností ČEZ, a. s., IČO 45274649, se sídlem Duhová 2/1444, 140 53 Praha 4 (viz bod 2. odůvodnění tohoto rozhodnutí). V čl. III.2 smlouvy o sdružení je uvedeno, že „smlouva se uzavírá na dobu určitou do termínu, kdy uzavřou zadavatelé písemnou smlouvu s vybraným poskytovatelem předmětné služby“. Dále je v čl. III.3.b uvedeno, že tato smlouva o sdružení může být ukončena před uplynutím její platnosti dohodou účastníků učiněnou v písemné formě. Dalším důvodem pro ukončení je podle čl. III.3.c výpověď jednoho z účastníků a to pouze v případech po ukončení předmětného zadávacího řízení nebo v případě zrušení předmětného zadávacího řízení. Vzhledem k tomu, že dokumentace o veřejné zakázce neobsahuje dokumenty uvedené v bodu III.3.b a III.3.c, lze mít za prokázané, že oba zadavatelé (ČEZ Distribuce, a. s. a ČEPS, a. s.) jsou nadále společně a nerozlučně zavázáni z jednání sdružení zadavatelů, tedy i z rozhodnutí o námitkách navrhovatele. Na základě výše uvedeného Úřad konstatuje, že správních deliktů podle § 120 odst. 1 písm. g) zákona se oba zadavatelé (ČEZ Distribuce, a. s. a ČEPS, a. s.) dopustili společně a nerozdílně, proto oběma vyměřil pokutu ve stejné výši. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 18. 9. 2013, č. j. ÚOHS-S167/2013/
/VZ-17891/2013/512/JHl)

Související ustanovení:

§ 4 odst. 5 – zadavatel

Související předpisy:

obč. zák.

§ 8

Společné zadávání za účasti zadavatelů z různých členských států

1. Zadává-li veřejnou zakázku více zadavatelů společně a alespoň jedna z těchto osob je zadavatelem podle práva jiného členského státu, je rozhodným právem pro zadávání veřejné zakázky a jeho přezkum právo České republiky nebo právo takového členského státu. Rozhodné právo se určí

1. mezinárodní smlouvou, nebo

2. dohodou osob zúčastněných na společném zadávání, nepostupuje-li se podle písmene a).

2. Zadává-li veřejnou zakázku osoba, kterou založil nebo zřídil zadavatel společně se zadavatelem se sídlem v jiném členském státě, dohodnou se tito zadavatelé, že rozhodným právem pro zadávání veřejné zakázky a jeho přezkum je právo členského státu, ve kterém takto založená nebo zřízená osoba

1. má sídlo, nebo

2. vykonává svou činnost.

K odst. 1

Předmětné ustanovení se týká přeshraniční spolupráce zadavatelů při společném zadávání veřejných zakázek. Zákon tak nově explicitně stanoví, kterým právem se takové zadávání řídí, tj. které právo je rozhodné při spolupráci států z různých členských států. Je nutné zdůraznit, že zásady obsažené v tomto ustanovení se týkají pouze spolupráce členských států ve smyslu definice dle § 6 odst. 3 písm. a), a nikoli společného zadávání tuzemského zadavatele a zadavatele z jiného než členského státu. Lze usuzovat, že v případě spolupráce se zadavatelem z jiného než z členského státu se postup s možným dopadem na území České republiky musí řídit zákonem o zadávání veřejných zakázek, neboť v případě postupu dle práva země sídla spolupracujícího zadavatele není zajištěn soulad takového postupu s principy dle evropských zadávacích směrnic.

Přeshraniční spolupráci zadavatelů upravoval také zákon o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. Dle původního znění bylo nutné příslušnou veřejnou zakázku důsledně dělit podle hraničního principu, což v mnoha případech naráželo na obtížnou realizovatelnost. Teprve od účinnosti novely č. 55/2012 Sb. byla určujícím faktorem volba rozhodného práva, přičemž účastníci společného zadávání mohli za rozhodné právo zvolit právo České republiky nebo právo kteréhokoli jiného členského státu Evropské unie.

Zákon toto ustanovení podrobněji rozpracovává, přičemž tento fakt koresponduje se situací na trhu, kdy je přeshraniční spolupráce zadavatelů stále častější, a sílí tak potřeba vhodné zákonné úpravy, neboť společné zadávání veřejných zakázek veřejnými zadavateli z různých členských států naráží na konkrétní právní problémy z hlediska konfliktu vnitrostátních právních předpisů. Pro rozvoj spolupráce členských států a využití potenciálu vnitřního trhu proto zákon s cílem eliminovat konflikty při určení rozhodného práva explicitně zavádí způsob, jakým toto právo určit. Zákon se nekloní ani k jednomu právu členského státu, nýbrž ohledně kolizních pravidel odkazuje na mezinárodní smlouvu. Pokud osoby zúčastněné na společném zadávání nepostupují při určení rozhodného práva podle kolizních norem příslušné mezinárodní smlouvy, mohou se na volbě rozhodného práva dohodnout postupem dle písm. b) komentovaného odstavce.

K odst. 2

Ustanovení § 8 ve své druhé části upravuje situaci, kdy zadavatelé z různých členských států založí osobu, která má následně zadat veřejnou zakázku. Zákon pak explicitně stanoví povinnost zadavatelům dohodnout se o rozhodném právu pro zadávání veřejné zakázky takovouto osobou a jeho následném přezkumu. Takto mohou zakládající zadavatelé zvolit výlučně právo státu, ve kterém má taková osoba sídlo, nebo právo státu, kde příslušná osoba vykonává svou činnost. Nutnost explicitní volby práva dle komentovaného ustanovení je nutná z důvodu ochrany právní jistoty dodavatelů, kteří se takového zadávacího řízení hodlají účastnit.

Související ustanovení:

§ 6 odst. 3 – zásady zadávání veřejných zakázek, § 10 – zákaz spolupráce nebo volby práva, § 174 – koncese, § 187 – veřejná zakázka v oblasti obrany nebo bezpečnosti

§ 9

Centrální zadavatel

1. Centrálním zadavatelem je zadavatel podle § 4 odst. 1 nebo 3 anebo zadavatel podle práva jiného členského státu, který provádí centralizované zadávání spočívající v tom, že provádí zadávací řízení nebo zvláštní postupy podle části šesté, v nichž

1. pořizuje dodávky či služby, které následně přenechá jednomu nebo více zadavatelům za cenu nikoliv vyšší, než za kterou byly pořízeny, nebo

2. jiný zadavatel nebo zadavatelé pořizují dodávky, služby nebo stavební práce.

2. Za dodržení tohoto zákona odpovídá při centralizovaném zadávání centrální zadavatel. Zadavatel však odpovídá za dodržení tohoto zákona, pokud samostatně zadává veřejné zakázky

1. v rámci dynamického nákupního systému provozovaného centrálním zadavatelem, nebo

2. na základě rámcové dohody uzavřené v rámci centralizovaného zadávání.

3. Okruh zadavatelů, pro které je centralizované zadávání prováděno, musí být vymezen v zadávací dokumentaci, a to jejich výčtem nebo jiným způsobem, který umožní účastníkům zadávacího řízení jejich identifikaci; to neplatí pro zadávací řízení, kterým se zavádí dynamický nákupní systém.

4. Centrální zadavatel a zadavatel, pro něhož má být centralizované zadávání provedeno, jsou povinni nejpozději do okamžiku zadání veřejné zakázky uzavřít písemnou smlouvu, v níž upraví svá vzájemná práva a povinnosti v souvislosti s centralizovaným zadáváním; tím není dotčen § 132 odst. 2. Tato smlouva může zahrnovat i další služby poskytované centrálním zadavatelem spojené se zadáváním veřejných zakázek.

5. Provádí-li centrální zadavatel centralizované zadávání výlučně sektorových veřejných zakázek, postupuje podle ustanovení tohoto zákona, která upravují sektorové veřejné zakázky.

6. Centrální zadavatel může pořizovat v rámci centralizovaného zadávání dodávky, služby nebo stavební práce i pro sebe.

7. Je-li centrální zadavatel zadavatelem podle práva jiného členského státu, je rozhodným právem pro zadávání veřejné zakázky zadávané centrálním zadavatelem a jeho přezkum právo členského státu, ve kterém má sídlo.
K odst. 1

Komentované ustanovení upravuje postavení centrálního zadavatele při centrálním zadávání. Tím se rozumí možnost zadavatele daná zákonem a spočívající v pořízení zboží, služeb či stavebních prací prostřednictvím jiného zadavatele (tzv. centrálního zadavatele) v zadávacím řízení. Zatímco v pozici centrálního zadavatele může vystupovat pouze veřejný zadavatel dle § 4 odst. 1 nebo zadavatel zadávající sektorovou veřejnou zakázku dle § 4 odst. 3, pověřujícím zadavatelem může být jakýkoli zadavatel dle § 4.

Lze mít za to, že institutu centrálního zadávání využijí především ti zadavatelé, kteří z jakéhokoli důvodu (typicky ekonomické či časové povahy) nechtějí sami realizovat zadávací řízení a rozhodnou se k pořízení zboží, služeb či stavebních prací prostřednictvím centrálního zadavatele. Centrální zadavatel pak v rámci příslušného zadávacího řízení činí veškeré úkony z pozice zadavatele a jako takový je také zásadně odpovědný za soulad zadávacího řízení se zákonem.

Postavení centrálního zadavatele přísluší zadavateli dle § 4 odst. 1 nebo odst. 3, pokud provádí zadávací řízení nebo realizuje zvláštní postupy dle části šesté zákona (zejm. uzavírá rámcovou dohodu či zavádí dynamický nákupní systém) za účelem zadání veřejné zakázky, která má být plněna ve prospěch pověřujícího zadavatele.

Centrální zadávání může mít obdobně jako v případě zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. dvě základní formy, a to zadávání centrálním zadavatelem na svůj účet pro jednoho či více pověřujících zadavatelů, nebo centrální zadávání jménem a na účet jednoho či více pověřujících zadavatelů.

K odst. 1 písm. a)

V případě prvního z obou způsobů centrálního zadávání stanoví zákon jistou formu limitace v té podobě, že tohoto postupu lze využít pouze v případě veřejných zakázek na dodávky či na služby. Veřejné zakázky na stavební práce tedy nemohou být předmětem veřejné zakázky zadávané tímto způsobem. Charakteristické pro tento způsob zadávání je skutečnost, že centrální zadavatel nejenže provede celé zadávací řízení, ale následně s vybraným dodavatelem rovněž uzavře smlouvu (na svůj účet) na dodávku požadovaného zboží nebo poskytnutí požadovaných služeb. Posléze centrální zadavatel poskytne toto plnění pověřujícímu zadavateli (či pověřujícím zadavatelům), a to nejvýše za cenu, za kterou jej pořídil na základě předmětného zadávacího řízení.

K odst. 1 písm. b)

Druhý způsob centrálního zadávání může být oproti předchozímu způsobu vedle dodávek a služeb aplikován i na veřejné zakázky na stavební práce.

Na rozdíl od předchozího způsobu provádí v tomto případě centrální zadavatel centralizované zadávání přímo na účet pověřujících zadavatelů. Centrální zadavatel tedy, stejně jako v předchozím případě, uskuteční celé zadávací řízení, nicméně smlouvu s vybraným dodavatelem již neuzavře on, nýbrž právě onen pověřující zadavatel. Po ukončení zadávacího řízení tak nenásleduje žádné „předání“ plnění pověřujícímu zadavateli, neboť tento dotčené plnění získal přímo na základě provedeného zadávacího řízení.

K odst. 2

Jedním z pojmových znaků centrálního zadávání je smluvní přenesení odpovědnosti za dodržení zákona na centrálního zadavatele. Právě tento přesun odpovědnosti v podstatné míře odlišuje centrální zadávání od smluvního zastoupení zadavatele dle § 43. Toto přenesení odpovědnosti od pověřujícího zadavatele směrem k centrálnímu zadavateli je totiž umožněno právě skutečností, že centrální zadavatel je s ohledem na své postavení zadavatele dle § 4 odst. 1, resp. 3 samostatně způsobilý nést odpovědnost za jeho dodržování, čímž se od smluvního zástupce zpravidla bude odlišovat.

Zákon však výslovně předvídá, že centrální zadavatel sice zavede a provozuje pro pověřujícího zadavatele dynamický nákupní systém, případně v jeho prospěch uzavře rámcovou dohodu, avšak zadávání dílčích plnění v takovém dynamickém nákupním systému či na základě takové rámcové dohody již provádí sám pověřující zadavatel. V rozsahu těchto postupů již za dodržování zákona odpovídá pouze pověřující zadavatel.

K odst. 3

Ustanovení ukládá centrálnímu zadavateli povinnost vymezit v zadávací dokumentaci okruh pověřujících zadavatelů. Může se tak dít buď jejich výčtem, tedy uvedením identifikačních údajů pověřujících zadavatelů, nebo uvedením informace, na jejímž základě mohou účastníci zadávacího řízení pověřující zadavatele identifikovat. Typicky si lze představit kombinaci určitého území (např. kraje), předmětu činnosti (např. poskytování zdravotních služeb) a právního postavení pověřujících zadavatelů (např. příspěvkové organizace kraje). V případě, že k okamžiku poskytnutí zadávací dokumentace není okruh pověřujících zadavatelů znám, jeví se jako vhodnější využití druhého z výše uvedených způsobů vymezení s doplněním výhrady uzavření smlouvy o centrálním zadávání s příslušnými veřejnými zadavateli.

Povinnost identifikovat v zadávací dokumentaci pověřující zadavatele se však nevztahuje na zavedení dynamického nákupního systému.

K odst. 4

Dle komentovaného ustanovení je centrální zadavatel povinen uzavřít s pověřujícími zadavateli (či zadavatelem) nejpozději do okamžiku zadání centrálně zadávané veřejné zakázky písemnou smlouvu, v níž smluvní strany upraví svá vzájemná práva a povinnosti při zadávání veřejné zakázky (a případná další práva a povinnosti týkající se dalších služeb, které centrální zadavatel v souvislosti se zadáváním veřejných zakázek poskytuje, např. provozování profilu zadavatele).

Ačkoli zákon připouští uzavření smlouvy o centrálním zadávání až v průběhu zadávacího řízení, lze v praxi spíše předpokládat, že se tak bude dít před jeho zahájením či nejpozději před uveřejněním (či poskytnutím) zadávací dokumentace. Součástí dohody o centrálním zadávání ostatně nepochybně bude i volba způsobu vystupování centrálního zadavatele ve smyslu odst. 1 komentovaného ustanovení, tedy záležitost, která by měla být z důvodu právní jistoty na straně centrálního zadavatele známa již na počátku zadávacího řízení.

Specificky ve vztahu k uzavírání rámcových dohod je třeba zdůraznit, že v zadávací dokumentaci zadávacího řízení, jehož cílem je uzavření rámcové dohody, musí být jednoznačně specifikován okruh zadavatelů, s nimiž lze rámcovou dohodu uzavřít. Tato jednoznačná specifikace nepřichází v úvahu, pokud by mělo k uzavření smlouvy o centrálním zadávání dojít až bezprostředně před uzavřením samotné rámcové dohody postupem dle odst. 1 písm. b) komentovaného ustanovení, tedy až po poskytnutí zadávací dokumentace. Možnost odložení uzavření smlouvy o centrálním zadávání v pozdějších fázích zadávacího řízení po poskytnutí zadávací dokumentace pokládáme za využitelnou pouze v případě postupu dle odst. 1 písm. a) komentovaného ustanovení.

K odst. 5

Centrální zadavatel je oprávněn postupovat dle pravidel upravujících postup pro zadávání sektorových veřejných zakázek v případě, že centrálně zadává výlučně sektorové veřejné zakázky. A contrario centrální zadavatel není oprávněn postupovat při centrálním zadávání postupem platným pro zadavatele sektorových veřejných zakázek, pokud alespoň jedna z centrálně zadávaných veřejných zakázek dle uzavřené dohody o centrálním zadávání není sektorovou veřejnou zakázkou. V případě předpokladu využití centralizovaného zadávání jak pro sektorové veřejné zakázky, tak pro jiné veřejné zakázky tak lze doporučit uzavření samostatných smluv o centrálním zadávání pro obě tyto kategorie veřejných zakázek.

K odst. 6

Centrální zadavatel může v rámci centrálního zadávání pořídit část plnění veřejné zakázky (dodávky, služby či stavební práce) i pro sebe. Komentované ustanovení nachází praktické uplatnění zejména v případech, kdy centrální a pověřující zadavatelé vedle spolupráce při zadávání veřejných zakázek rovněž spolupracují při plnění svěřených úkolů a pro tyto účely hodlají pořídit složitější plnění, jehož části jsou určeny jednotlivým zadavatelům (jak pověřujícím, tak centrálnímu), avšak které dohromady tvoří funkční celek (např. rozsáhlá vysokokapacitní komunikační infrastruktura pořízená za účelem provozování celostátního záchranného systému).

K odst. 7

V případě centrálního zadávání veřejné zakázky centrálním zadavatelem z jiného členského státu [srov. § 6 odst. 3 písm. a)] je rozhodným právem pro postup centrálního zadavatele právo členského státu, ve kterém má sídlo.

Judikatura a rozhodovací praxe:

Institut centralizovaného zadávání spočívá obecně v tom, že zadavatel pořizuje zboží, služby či stavební práce prostřednictvím centrálního zadavatele, aniž by sám podstupoval zadávací řízení. Zadávací řízení zde podstupuje centrální zadavatel s tím, že buď nakoupené dodávky či služby dále „přeprodá“ bez navýšení ceny zadavateli [postup dle § 3 odst. 1 písm. a) zákona], nebo veřejnou zakázku na dodávky, služby či stavební práce přímo zadá na účet zadavatele [postup dle § 3 odst. 1 písm. b) zákona]. Právě uvedené znamená, že je to výlučně centrální zadavatel, který v průběhu centralizovaného zadávání vystupuje v zadávacím řízení v postavení zadavatele, tj. činí i veškerá rozhodnutí zadavateli náležející (např. rozhodnutí o vyloučení, o výběru nejvhodnější nabídky atd.). Předpokladem centralizovaného zadávání přitom je uzavření písemné smlouvy mezi zadavatelem a centrálním zadavatelem, v níž upraví svá vzájemná práva a povinnosti. V obou formách centralizovaného zadávání je centrální zadavatel subjektem absolutně odpovědným za zákonnost centrálního zadávání. Jediným liberačním důvodem je tu z hlediska centrálního zadavatele situace, kdy k porušení zákona dojde jednáním či opomenutím zadavatele, pro něhož je centralizované zadávání prováděno. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 14. 8. 2013, č. j. ÚOHS-S196,259,303/2012/VZ-15372/2013/511/
/MFl)

Související ustanovení:

§ 4 odst. 1 a 3 – zadavatel, § 6 odst. 3 – zásady zadávání veřejných zakázek, § 10 – zákaz spolupráce nebo volby práva, § 43 – smluvní zastoupení zadavatele, § 132 – zadávací řízení na uzavření rámcové dohody, § 139 – zavedení dynamického nákupního systému, § 187 – veřejná zakázka v oblasti obrany nebo bezpečnosti

§ 10

Zákaz spolupráce nebo volby práva

1. Postup podle § 8 nebo 9 není možný v případě koncesí podle § 174. V případě veřejných zakázek v oblasti obrany nebo bezpečnosti podle § 187 nelze postupovat podle § 8. Volba jiného práva členského státu podle § 8 nebo centrální zadávání podle § 9 není možná také, pokud by měla takto zadávaná veřejná zakázka být zadávána postupem pro sektorovou veřejnou zakázku, ačkoliv se o sektorovou veřejnou zakázku podle části sedmé nejedná.

2. Prostřednictvím spolupráce zadavatele při zadávání veřejné zakázky se zadavatel nesmí vyhýbat dodržování jiných právních předpisů.
K odst. 1

Komentované ustanovení představuje souhrn zvláštních norem upravujících aplikaci předcházejících ustanovení zákona o spolupráci zadavatele při zadávání veřejné zakázky na vybrané situace.

První věta komentovaného ustanovení vylučuje působnost § 8 a § 9 na postup při zadávání veřejných zakázek, které jsou koncesemi podle § 174. Zmíněná ustanovení zákona se na zadávání koncesí nemohou uplatnit z toho důvodu, že koncesní směrnice společné zadávání koncesí zadavateli z různých členských států ani zadávání koncesí centrálním zadavatelem (tím spíše zadávání koncesí centrálním zadavatelem z jiného členského státu) neupravuje. Koncese tedy nelze zadávat prostřednictvím centrálního zadavatele, ani není možné zadávat koncese společně se zadavatelem z jiného členského státu a pro tento postup volit rozhodné právo dle § 8. Společné zadávání koncesí více zadavateli postupem dle § 7 naopak nachází oporu v koncesní směrnici, která v článku 6 odst. 1 přiznává postavení veřejného zadavatele rovněž sdružením více regionálních či místních orgánů nebo veřejnoprávních subjektů. V případě společného zadávání dle § 7 je však zadavatel vždy povinen postupovat podle zákona o zadávání veřejných zakázek.

Stanovení obecných pravidel dle § 8 a § 9 a následné vyloučení jejich působnosti na udělování koncesí tak odpovídá celkové legislativní koncepci zákona o zadávání veřejných zakázek, jehož prostřednictvím dochází na rozdíl od zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. k implementaci všech tří evropských zadávacích směrnic. Pravidla specifická pro udělování koncesí tak jsou zpravidla formulována nikoli jako komplexní úprava určitého institutu či postupu, nýbrž jako odchylky od postupu, který zákonodárce na základě všech evropských zadávacích směrnic pojal za obecný.

Společné zadávání zadavateli z různých členských států a volba rozhodného práva dle § 8 nejsou možné rovněž v případě veřejných zakázek v oblasti obrany nebo bezpečnosti, upravených v § 187. Zákonodárce tedy respektuje strategický význam zakázek v oblasti obrany a bezpečnosti a výhradní odpovědnost členských států za národní bezpečnost. S výhradou centrálního zadávání zadavatelem z jiného členského státu dle § 9 tedy zadavatel není oprávněn zadávat veřejné zakázky v oblasti obrany a bezpečnosti podle práva jiného členského státu, tj. je povinen tyto veřejné zakázky zadávat podle zákona o zadávání veřejných zakázek.

Volba práva jiného členského státu dle § 8 či centrální zadávání dle § 9 rovněž nepřipadají v úvahu v případě, že by tento postup vedl k zadání veřejné zakázky postupem pro sektorovou zakázku, ačkoli se o takovou veřejnou zakázku podle části sedmé zákona nejedná. Cílem tohoto ustanovení je zamezit zneužívání § 8 či § 9, pokud by tento postup měl vést k účelovému obcházení přísnějšího režimu, který zákon stanoví pro zadávání veřejných zakázek, které nejsou sektorovými veřejnými zakázkami.

K odst. 2

Druhý odstavec komentovaného ustanovení stanovuje pravidlo, dle kterého se zadavatel prostřednictvím spolupráce zadavatele při zadávání veřejné zakázky (hlava II části první) nesmí vyhýbat dodržování jiných právních předpisů. Toto poněkud stroze formulované pravidlo je třeba vykládat v kontextu čl. 39 odst. 1 klasické směrnice, dle nějž: „Veřejní zadavatelé se pomocí prostředků stanovených v tomto článku nesmějí vyhýbat uplatňování imperativních norem veřejného práva, které se na ně vztahují v členském státě, v němž se nacházejí, a které jsou v souladu s právem Unie.“ Zadavatel tedy i v případě volby rozhodného práva jiného členského státu dle § 8 či § 9 musí dodržovat ostatní právní předpisy, které se na jeho činnost vztahují, a to i v případě, že souvisí s předmětem veřejné zakázky (technické, ekologické normy, pracovněprávní předpisy apod.). Význam druhého odstavce komentovaného ustanovení je tedy pouze deklaratorní, když z vymezení působnosti zákona a z dikce samotných dotčených ustanovení je zcela zřejmé, že § 8 a § 9 se vztahují výlučně na proces zadávání veřejných zakázek, nikoli na jiné oblasti práva.

Související ustanovení:

§ 7 – společné zadávání, § 8 – společné zadávání za účasti zadavatelů z různých členských států, § 9 – centrální zadavatel, § 174 – koncese, § 187 – veřejná zakázka v oblasti obrany nebo bezpečnosti

Související předpisy:

čl. 6 koncesní směrnice, – čl. 39 klasické směrnice

§ 11

Vertikální spolupráce

1. Za zadání veřejné zakázky se nepovažuje uzavření smlouvy, kterou uzavírá veřejný zadavatel s jinou právnickou osobou jako dodavatelem, pokud

1. sám nebo společně s jinými veřejnými zadavateli ovládá tuto osobu obdobně jako své vnitřní organizační jednotky,

2. v takto ovládané osobě nemá majetkovou účast jiná osoba než ovládající veřejný zadavatel nebo ovládající veřejní zadavatelé a

3. více než 80 % celkové činnosti takto ovládané osoby je prováděno při plnění úkolů, které jí byly svěřeny ovládajícím veřejným zadavatelem nebo ovládajícími veřejnými zadavateli nebo jinými právnickými osobami, které ovládající veřejný zadavatel nebo veřejní zadavatelé rovněž ovládají jako své vnitřní organizační jednotky.

2. Veřejný zadavatel ovládá právnickou osobu obdobně jako své vnitřní organizační jednotky, pokud má rozhodující vliv na strategické cíle i významná rozhodnutí takto ovládané právnické osoby. K takovému ovládání může docházet i ze strany jiné právnické osoby, která je sama týmž veřejným zadavatelem ovládána obdobně jako jeho vnitřní organizační jednotka.

3. Veřejní zadavatelé společně ovládají právnickou osobu podle odstavce 1 písm. a), pokud

1. orgány s rozhodovacím oprávněním takto ovládané právnické osoby jsou složeny nebo ustaveny na základě jednání ve shodě všech společně ovládajících veřejných zadavatelů,

2. ovládající veřejní zadavatelé mají společně rozhodující vliv na strategické cíle a významná rozhodnutí takto ovládané právnické osoby a

3. takto ovládaná právnická osoba nesleduje žádné zájmy, které jsou v rozporu se zájmy ovládajících veřejných zadavatelů.

4. Za zadání veřejné zakázky se nepovažují případy, kdy právnická osoba ovládaná podle odstavce 1 písm. a) uzavře smlouvu s dodavatelem, v němž nemá přímou majetkovou účast žádná soukromá osoba a který je

1. veřejným zadavatelem, který ji ovládá, nebo

2. jinou právnickou osobou ovládanou veřejným zadavatelem podle písmene a).

5. Pro účely odstavce 4 se soukromou osobou rozumí jiná osoba než stát, veřejnoprávní korporace, jiná právnická osoba zřízená zákonem nebo právnická osoba, v níž mají účast pouze stát, veřejnoprávní korporace nebo jiná právnická osoba zřízená zákonem.

6. Odstavce 1 až 5 se použijí obdobně i pro zadavatele podle § 4 odst. 2.
K odst. 1

Komentované ustanovení implementuje pravidla klasické směrnice, upravující podmínky použití tzv. in-house výjimky, umožňující spolupráci veřejného zadavatele a jím ovládané osoby. Pojem „vertikální spolupráce“ je zde přitom charakterizován odběratelsko-dodavatelským vztahem mezi veřejným zadavatelem a ovládanou samostatnou právnickou osobou, čímž se liší od vztahů v rámci horizontální spolupráce či vnitřních vztahů mezi organizačními jednotkami téhož veřejného zadavatele, které nejsou samostatnými právnickými osobami.

Oproti právní úpravě zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. je regulace in-house výjimky v zákoně o zadávání veřejných zakázek podstatným způsobem upřesněna v návaznosti na vývoj relevantní judikatury SDEU. Zejména zákon o zadávání veřejných zakázek nově výslovně připouští složitější strukturu osob na straně veřejných zadavatelů a osoby, která je dodavatelem, v rámci in-house vztahu. Oproti předchozí právní úpravě zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb., která v jistém smyslu presumovala podmínku ovládání z dispozice veřejného zadavatele výlučnými majetkovými právy k osobě dodavatele, nyní zákon o zadávání veřejných zakázek podmínku ovládání akcentuje, když ji uvádí samostatně vedle podmínky majetkového podílu.

In-house výjimku koncipuje zákon o zadávání veřejných zakázek jako výluku ze své věcné působnosti. Pokud tedy smlouva mezi veřejným zadavatelem a jinou právnickou osobou jako dodavatelem naplňuje znaky této výjimky, nejedná se vůbec o veřejnou zakázku. Svým právním režimem se tak in-house výjimka liší od výjimek uvedených v § 29, u nichž je věcná působnost zákona zachována, avšak není s nimi spojena povinnost provést zadávací řízení dle zákona o zadávání veřejných zakázek.

První odstavec komentovaného ustanovení vymezuje podmínky přípustnosti in-house výjimky, tedy podmínku ovládání, podmínku výlučného majetkového podílu a podmínku výkonu podstatné části činnosti pro ovládající veřejné zadavatele. Aby bylo možné právní vztah mezi veřejným zadavatelem a jinou právnickou osobou jako dodavatelem subsumovat pod in-house výjimku, je třeba, aby tyto podmínky byly naplněny kumulativně. Jednotlivé podmínky vychází především z rozsudku SDEU C-107/98 Teckal ze dne 18. 11. 1999.

K odst. 1 písm. a)

První podmínka vyžaduje, aby veřejný zadavatel sám nebo společně s jinými veřejnými zadavateli ovládal osobu dodavatele obdobně jako své organizační jednotky. Tato podmínka je dále objasněna druhým odstavcem komentovaného ustanovení.

K odst. 1 písm. b)

Druhá podmínka vylučuje majetkovou účast v osobě dodavatele ze strany jiných subjektů než ovládajícího veřejného zadavatele či více ovládajících veřejných zadavatelů. Předpokladem přípustnosti aplikace in-house výjimky je tedy v prvé řadě vyloučení soukromé majetkové účasti v osobě dodavatele v rámci in-house vztahu. Podmínka vyloučení soukromého kapitálu vychází z rozsudku SDEU C-26/03 Stadt Halle a RPL Lochau ze dne 11. 1. 2005, kde se uvádí: „Pro splnění podmínky výlučné kontroly musí být zadavatel skutečně výlučným vlastníkem obchodní společnosti a jakýkoliv vlastnický podíl soukromého sektoru, byť v minimální procentní míře, je nepřípustný.“ Zákaz přítomnosti soukromého kapitálu v osobě dodavatele platí zásadně bezvýjimečně. Lze si však představit připuštění krátkodobé přítomnosti soukromého kapitálu v osobě dodavatele pouze za předpokladu, že tato přítomnost bude mít dopředu vymezený a krátkodobý časový rámec. Příkladem může být krátkodobý vstup soukromého kapitálu jako součást transakce s provozně a účetně ohraničenou částí osoby dodavatele, která pro veřejného zadavatele nemá užitek a v jejímž důsledku zbývající část osoby dodavatele pod kontrolou veřejného zadavatele nadále bude splňovat podmínky in-house výjimky. Možnost konkrétního a časově ohraničeného vstupu soukromého kapitálu připustil SDEU v rozsudku C-573/07 Sea ze dne 10. 9. 2009. Z dikce komentované části ustanovení však vyplývá, že k naplnění podmínky nepostačuje pouze vyloučení přítomnosti soukromého kapitálu. Zjevně totiž zákonodárce ani nepředpokládá, že se na majetkové účasti v osobě dodavatele budou podílet veřejní zadavatelé, kteří se neúčastní společného ovládání (ti nejsou „ovládajícími“ veřejnými zadavateli).

K odst. 1 písm. c)

Poslední podmínkou, která musí být jako předpoklad využití in-house výjimky naplněna, je podmínka výkonu podstatné části činnosti dodavatele při plnění úkolů jemu svěřených ovládajícím veřejným zadavatelem či více takovými zadavateli, případně jinými právnickými osobami, které jsou veřejnými zadavateli rovněž ovládány obdobně jako organizační složky. Ustanovení reflektuje skutečnost, že evropský zákonodárce se přiklonil ke kvantifikaci pojmu „podstatná část činnosti“, a to na úrovni více než 80 % celkové činnosti. Došlo tak k upřednostnění výkladové jednoznačnosti na úkor případné přílišné tvrdosti zákona v případě osob, u nichž se rozsah činnosti ve prospěch veřejných zadavatelů sice blíží osmdesátiprocentní hranici, avšak nedosahuje ji. Rozsah činnosti ve prospěch jednotlivých subjektů označených v komentovaném ustanovení se sčítá. Zákon tak výslovně připouští možnost sdílení jednoho dodavatele více veřejnými zadavateli v rámci in-house vztahu. Jakkoli přitom tato možnost byla za účinnosti zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. dovozována z judikatury SDEU, lze nyní bez obav využít in-house výjimky např. za účelem uzavření smlouvy na správu sdílené vodohospodářské infrastruktury, poskytování veřejných služeb občanům obce a další činnosti obdobného charakteru se subjektem, který tyto činnosti vykonává ve prospěch více veřejných zadavatelů (zejm. z oblasti územních samospráv).

K odst. 2

Druhý komentovaný odstavec obsahuje vysvětlivku k podmínce ovládání ve smyslu odst. 1 písm. a) komentovaného ustanovení. Jednak je připuštěno řetězení ovládání, tj. stav, kdy mezi veřejným zadavatelem a dodavatelem v rámci in-house vztahu stojí další, veřejným zadavatelem ovládaná osoba, jednak je blíže vysvětlen pojem ovládání dodavatele jako organizační složky. Skutečnost, že zákon uvádí podmínku ovládání samostatně vedle výlučné majetkové účasti, vychází z rozsudku SDEU
C-340/04 Carbotermo a Consorzio Alisei ze dne 11. 5. 2006, kde se uvádí: „Okolnost, že zadavatel vlastní, sám nebo s jinými veřejnými orgány, veškerý kapitál společnosti, které byla zakázka zadána, naznačuje, nikoliv však rozhodujícím způsobem, že tento zadavatel vykonává nad touto společností kontrolu obdobnou kontrole, kterou vykonává nad vlastními organizačními složkami.“ Aby byla podmínka ovládání naplněna, je třeba, aby veřejný zadavatel ovlivňoval jak strategické cíle, tak významná rozhodnutí dodavatele. Zákon nedefinuje, co se míní pojmem „významná rozhodnutí“. Tato rozhodnutí je totiž možné exaktně definovat pouze na úrovni jednotlivých konkrétních dodavatelů. Bude se přitom jednat vždy o taková rozhodnutí, která svým významem z hlediska vlivu na budoucí činnost dodavatele, finanční hodnoty či z jiných srovnatelně významných hledisek vybočují z běžného rámce obchodní činnosti dodavatele. Podkladem pro hodnocení naplnění podmínky ovládání mohou být zakladatelské dokumenty či dokumenty upravující vnitřní poměry dodavatele, ale i faktické vzájemné chování veřejného zadavatele a dodavatele, pokud je z něj naplnění předmětné podmínky patrné. Jak vyplývá z rozsudku SDEU C-458/03 Parking Brixen ze dne 13. 10. 2005, není podmínka ovládání naopak splněna, pokud je osoba i za předpokladu, že by v ní měl veřejný zadavatel majetkovou účast, na veřejném zadavateli natolik nezávislá, že může např. sama rozšiřovat předmět své činnosti o nové významné oblasti, měnit podstatně rozsah své územní působnosti apod.

K odst. 3

Třetí odstavec komentovaného ustanovení definuje podmínky, k jejichž kumulativnímu naplnění musí dojít v případě, že in-house výjimky hodlá využít některý z více veřejných zadavatelů, kteří společně ovládají jinou osobu, která má vystupovat jako dodavatel v rámci in-house vztahu.

K odst. 3 písm. a)

Prvním předpokladem společného ovládání je jednání ovládajících veřejných zadavatelů při ustavování orgánů dodavatele s rozhodovací pravomocí ve vzájemné shodě. Uvedenou podmínku je třeba vykládat tak, že každý z ovládajících veřejných zadavatelů musí mít vliv na ustavování orgánů, vyplývající z pravidel ohledně ustanovování orgánů dodavatele dle platné právní úpravy, případně dle zakladatelských dokumentů dodavatele. Dle autorů tohoto komentáře přitom nelze pojem „jednání ve shodě“ vykládat tak, že k volbě či ustavení orgánů dodavatele je třeba jednomyslnost ovládajících veřejných zadavatelů. Dle mínění autorů tohoto komentáře je za jednání ve shodě třeba považovat i výsledek jednání všech ovládajících veřejných zadavatelů dle předem stanovených pravidel, která garantují vliv na rozhodování o ustanovení orgánů dodavatele všem participujícím veřejným zadavatelům (např. výsledek společného hlasování ohledně ustanovení orgánů dodavatele).

K odst. 3 písm. b)

Obdobně platí, že rozhodování o strategických cílech a podstatných rozhodnutích dodavatele přísluší ovládajícím veřejným zadavatelům společně, tedy žádný z těchto veřejných zadavatelů nesmí být z takového rozhodování vyloučen.

K odst. 3 písm. c)

Posledním předpokladem společného ovládání je povinnost loajality dodavatele vůči všem jednotlivým ovládajícím veřejným zadavatelům. Vliv jednotlivých ovládajících veřejných zadavatelů na jednání dodavatele musí být natolik silný, aby byla vyloučena situace, kdy by se zájmy dodavatele dostaly do rozporu se zájmem kteréhokoli z ovládajících veřejných zadavatelů.

K odst. 4

Čtvrtý odstavec komentovaného ustanovení vyjadřuje možnost obousměrné vertikální spolupráce mezi subjekty právního vztahu, na nějž se aplikuje in-house výjimka. Za zadání veřejné zakázky se tak nepovažuje vztah, kde ovládající veřejný zadavatel či jakákoli jiná jím ovládaná osoba vystupuje jako dodavatel ovládané osoby ve smyslu odst. 1 písm. a) komentovaného ustanovení, tedy z hlediska odběratelsko-dodavatelského uskupení opačnou situaci, než jaká je popsána v prvním odstavci komentovaného ustanovení. Předpokladem aplikovatelnosti in-house výjimky v případech, na něž se vztahuje tento odstavec komentovaného ustanovení, je vyloučení přímé soukromé majetkové účasti v ovládajícím veřejném zadavateli či jím ovládané jiné osobě, která vystupuje jako dodavatel vůči osobě dle odst. 1 písm. a) komentovaného ustanovení.

K odst. 5

V návaznosti na předchozí odstavec je uvedena definice pojmu „soukromá osoba“, tedy jiná osoba než stát, veřejnoprávní korporace, jiná právnická osoba zřízená zákonem nebo právnická osoba, v níž mají účast pouze stát, veřejnoprávní korporace nebo jiná právnická osoba zřízená zákonem. Dle této definice rovněž platí, že v případě posledně jmenované „jiné právnické osoby“ je vyloučena jakákoli účast soukromého kapitálu (v běžném slova smyslu) v této osobě, byť by se jednalo o účast zcela marginální.

K odst. 6

Ustanoveními odst. 1 až 5 komentovaného ustanovení se řídí výlučně postup veřejných zadavatelů, případně jiných osob, za účinnosti zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. označovaných jako dotovaní zadavatelé, tedy osob, které zadávají nadlimitní nebo podlimitní veřejnou zakázku hrazenou z více než 50 % z peněžních prostředků poskytnutých z rozpočtu veřejného zadavatele, rozpočtu Evropské unie, veřejného rozpočtu cizího státu nebo pokud peněžní prostředky poskytnuté na veřejnou zakázku z těchto zdrojů přesahují 200 000 000 Kč. A contrario není možnost vertikální spolupráce připuštěna v případě postupu zadavatelů dle § 151 odst. 2, tedy osob odlišných od veřejných zadavatelů, které zadávají veřejnou zakázku v souvislosti s výkonem relevantní činnosti. Tato kategorie zadavatelů však má možnost za předpokladu splnění podmínek stanovených zákonem využít výjimku pro tzv. přidruženou osobu (srov. komentář k § 155).

Doplňujeme, že ze systematiky komentovaného zákona vyplývá, že pravidla týkající se vertikální spolupráce dopadají jak na „běžné“ veřejné zakázky, tak na veřejné zakázky, které jsou koncesemi.

Judikatura a rozhodovací praxe:

Podle čl. 1 (a) směrnice 93/36 je v zásadě dostatečné, pokud byla smlouva uzavřena mezi územním celkem (local authority) na jedné straně a osobou právně odlišnou od tohoto územního celku na straně druhé. Situace může být jiná pouze v případě, pokud územní celek vykonává nad určitou osobou kontrolu, která je podobná kontrole, kterou vykonává nad vlastními složkami (departments), a zároveň taková osoba vykonává podstatnou část svých činností s kontrolujícím (ovládajícím) územním celkem či celky. (rozsudek SDEU C-107/98 Teckal ze dne 18. 1. 1999)

Ve věci v původním řízení je nesporné, že neexistuje žádný vztah kontroly mezi univerzitou, jež je veřejným zadavatelem, a HIS, jež je subjektem, jemuž je veřejná zakázka zadána. Univerzita totiž nevlastní žádný podíl na základním kapitálu tohoto subjektu a nemá žádného zákonného zástupce v řídicích orgánech tohoto subjektu. V důsledku toho důvod, který odůvodňuje uznání výjimky týkající se takzvaných zadávání „in-house“, a sice existence zvláštní interní vazby mezi veřejným zadavatelem a subjektem, jemuž je veřejná zakázka zadána, v takové situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, neexistuje. Na takovou situaci se tedy uvedená výjimka nemůže vztahovat, ledaže se meze jejího uplatnění, které judikatura Soudního dvora jasně vymezila, rozšíří způsobem, který by mohl výrazně omezit dosah zásady uvedené v bodě 24 tohoto rozsudku. Dále je třeba podotknout, že každopádně na základě poznatků ve spise předloženém Soudnímu dvoru a ve světle výše uvedené judikatury nemůže město Hamburk vykonávat nad univerzitou „obdobnou kontrolu“. Je totiž třeba konstatovat, že se kontrola vykonávaná městem Hamburk nad univerzitou týká pouze části činnosti univerzity, a sice jedině oblasti nákupů, avšak nikoli oblastí vzdělávání a výzkumu, v nichž je univerzita nadána širokou samostatnou působností. Uznat existenci „obdobné kontroly“ v takové situaci částečné kontroly by bylo v rozporu s judikaturou uvedenou v bodě 26 tohoto rozsudku. (rozsudek SDEU C-15/13 Datenlotsen Informationssysteme ze dne 8. 5. 2014)

S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba na první otázku odpovědět, že v případě, kdy je veřejná zakázka zadána subjektu, kterým je obecně prospěšná nezisková organizace, jejímiž členy jsou v okamžiku zadání této zakázky nejen subjekty patřící do veřejného sektoru, ale i soukromá zařízení sociální solidarity vyvíjející neziskové aktivity, není podmínka týkající se „obdobné kontroly“ stanovená judikaturou Soudního dvora k tomu, aby veřejná zakázka mohla být považována za plnění „in-house“, splněna, a tudíž se uplatní směrnice 2004/18. (rozsudek SDEU C-574/12 Centro Hospitalar de Setúbal a SUCH ze dne 19. 6. 2014)

Jak se podává v posledně citovaném rozhodnutí SDEU, pro uplatnění tzv. in-house výjimky by bylo nezbytné, aby plnění subjektu ve prospěch zadavatele byla z podstatné části určena pouze tomuto zadavateli a aby jakákoliv jiná činnost měla pouze marginální (okrajový) charakter. Smyslem výjimky je tedy vyloučit z režimu zákona a tedy i povinnosti zadávat dle zákona takové zakázky, které jsou zadávány veřejným zadavatelem jeho vlastním vnitřním organizačním jednotkám; z hlediska toho je totiž na takový subjekt právně pohlíženo, jako by šlo o organizační jednotku veřejného zadavatele, byť fakticky umístěnou vně organizační struktury veřejného zadavatele.

Výlučnými majetkovými právy veřejného zadavatele se dle komentovaného ustanovení rozumí zejména stav, kdy veřejný zadavatel sám disponuje v určité osobě (dodavateli) veškerými hlasovacími právy plynoucími z účastni v takové osobě (v tomto ohledu se tedy může jednat i o obchodní společnosti, ve kterých má veřejný zadavatel výlučná majetková práva, resp. výlučná hlasovací práva), nebo hospodaří-li taková osoba (dodavatel) s majetkem veřejného zadavatele, kdy zároveň nemá vlastní majetek a kontrolu nad jejím hospodařením vykonává výhradně veřejný zadavatel; tato podmínka může být naplněna zejména ve vztahu ke státním podnikům a příspěvkovým organizacím.

Jak bylo zjištěno ze Společenské smlouvy a blíže popsáno shora v bodu 5. odůvodnění tohoto rozhodnutí, každý ze společníků vlastní 50 % podíl základního jmění společnosti (oddíl 1., bod III. Společenské smlouvy). Společenská smlouva pak v oddílu 2., bod III. dále stanoví, že společník má podle svého podílu na základním jmění právo na poměrný podíl na jmění a zisku společnosti. Z uvedeného plyne, že minimálně jedna z podmínek pro uplatnění výjimky dané ustanovením § 18 odst. 1 písm. j) zákona není splněna, když veřejný zadavatel nemá v osobě poskytující plnění (v dodavateli) výlučná majetková práva. Vyžaduje-li zákon kumulativní naplnění podmínek stanovených § 18 odst. 1 písm. j) zákona a tyto naplněny nejsou, výjimku pro zadání veřejné zakázky mimo režim zákona nelze uplatnit (srov. rozhodnutí SDEU ve věci C-26/03 „Stadt Halle, Recycling Park Lochau Gmbh v. TREA Leuna“). (rozhodnutí ÚOHS ze dne 23. 8. 2012, č. j. ÚOHS-S166/2012/
/VZ-11394/2012/512/Jma)

Na základě výše uvedených skutečností je zřejmé, že zadavatel je veřejným zadavatelem podle § 2 odst. 2 písm. c) zákona, neboť je územním samosprávným celkem. Druhou podmínkou pro využití výjimky ze zákona je, že osoba, které zadavatel zadává veřejnou zakázku, je zadavatelem ovládána. Ze Zřizovací listiny vybraného uchazeče vyplývá, že zadavatel ke dni 1. 1. 1991 usnesením městského zastupitelstva č. 2/5 ze dne 20. 12. 1990 zřídil příspěvkovou organizaci s právní subjektivitou s názvem Technické služby města Příbrami. Nedílnou součástí zřizovací listiny je Statut pro příspěvkovou organizaci vydaný městskou radou. Podle čl. 7 „Řízení“ bodu 1. plní městská rada funkci zřizovatele a zakladatele, městské zastupitelstvo řídí činnost vybraného uchazeče podle zvláštních předpisů. Z uvedených skutečností vyplývá, že zadavatel vybraného uchazeče ovládá. Zároveň musí být pro uplatnění výjimky ze zákona splněna podmínka, že vybraný uchazeč vykonává podstatnou část své činnosti ve prospěch zadavatele. Podle článku 4. „Majetek a hospodaření“ Statutu vybraného uchazeče, bodu 2. hospodářská – ekonomická činnost se provádí v souladu s Plánem rozpočtu vybraného uchazeče na rok, který schvaluje Městská rada. Zřizovatel – zadavatel poskytuje vybranému uchazeči ze svého rozpočtu finanční prostředky na krytí podstatné části nákladů na činnosti spojené se zabezpečením veřejně prospěšných služeb konkretizovaných ve vyhláškách zadavatele. Část finančních prostředků na provoz vybraného uchazeče je získávána z vlastní hospodářské činnosti. S finančními prostředky získanými jako příspěvek zadavatele na činnost vybraného uchazeče a prostředky získanými z hospodářské činnosti hospodaří vybraný uchazeč v souladu se zákonem č. 205/1991 Sb., část třetí „Příspěvkové organizace“. Z uvedených skutečností je zřejmé, že vybraný uchazeč vykonává podstatnou část své hospodářské činnosti ve prospěch zadavatele, když zadavatel náklady spojené s touto činnosti hradí ze svého rozpočtu. Na základě výše uvedených skutečností lze dojít k závěru, že zákonné podmínky k tomu, aby zadavatel uzavřel Smlouvu s vybraným uchazečem na základě in-house výjimky podle § 18 odst. 1 písm. e) zákona, jsou ve výše uvedených aspektech splněny. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 20. 5. 2013, č. j. ÚOHS-S396/2012/VZ-9316/2013/513/KSt)

Související ustanovení:

§ 13 – podíl činnosti, § 29 – obecné výjimky, § 151 odst. 2 – sektorová veřejná zakázka, § 155 – sektorové veřejné zakázky zadávané přidruženým osobám

Související předpisy:

obč. zák.

Literatura:

MACEK, I., ZATLOUKAL, P. Výjimka in-house při zadávání veřejných zakázek ve světle aktuální rozhodovací praxe a nových směrnic [online]. Epravo.cz. Dostupné z: http://www.epravo.cz/top/clanky/vyjimka-in-house-pri-zadavani-verejnych-zakazek-ve-svetle-aktualni-rozhodovaci-praxe-a-novych-smernic-96310.html [cit. 2014-12-12].

RAFAJ, P., FRIČOVÁ, V. Vybrané instituty práva veřejných zakázek v judikatuře Soudního dvora EU a jejich úprava v nových zadávacích směrnicích. Bulletin advokacie. 2015, č. 9, s. 39.

ROMANOVÁ, H. Spolupráce mezi veřejnými zadavateli – nová výjimka pro zadávání veřejných zakázek. Právní rozhledy. 2012, č. 4, s. 127.

§ 12

Horizontální spolupráce

Za zadání veřejné zakázky se nepovažuje uzavření smlouvy výlučně mezi veřejnými zadavateli, pokud

1. tato smlouva zakládá nebo provádí spolupráci mezi veřejnými zadavateli za účelem dosahování jejich společných cílů směřujících k zajišťování veřejných potřeb, které mají tito veřejní zadavatelé zajišťovat,

2. se spolupráce podle písmene a) řídí pouze ohledy souvisejícími s veřejným zájmem a

3. každý z těchto veřejných zadavatelů vykonává na trhu méně než 20 % svých činností, kterých se spolupráce podle písmene a) týká.

K § 12

Institut horizontální spolupráce coby platforma umožňující za účelem společného uspokojování veřejných potřeb vzájemné poskytování dodávek, služeb či stavebních prací mezi veřejnými zadavateli na základě jimi uzavřené smlouvy představuje z legislativního hlediska zcela novou výjimku (v širším slova smyslu) z působnosti obecných předpisů zadávání veřejných zakázek. Smlouva na poskytnutí dodávek či služeb nebo na provedení stavebních prací v rámci horizontální spolupráce se nepovažuje za zadání veřejné zakázky. Od vertikální spolupráce, tedy od in-house zadávání, se horizontální spolupráce odlišuje tím, že právní základ pro její využití není dán primárně vzájemným vztahem mezi zadavatelem a dodavatelem, nýbrž věcným účelem a parametry vzájemné spolupráce veřejných zadavatelů. Horizontální spolupráce přichází v úvahu pouze v případě veřejných zadavatelů ve smyslu § 4 odst. 1.

Právní úprava horizontální spolupráce vychází takřka doslovně z čl. 12 odst. 4 klasické směrnice. Jejím původním pramenem je pak judikatura SDEU, konkrétně rozsudek SDEU C-480/06 Komise v. Německo ze dne 9. 6. 2009. V tomto rozsudku, který se věcně týkal problematiky sdílení kapacity zařízení na úpravu odpadů budovaného jedním veřejným zadavatelem s jinými veřejnými zadavateli, SDEU vzal v úvahu a zdůraznil, že finanční toky v rámci posuzované transakce slouží toliko k pokrytí části nákladů spojených s provozem zařízení na úpravu odpadů, nikoli k vytváření zisku. SDEU rovněž akcentoval vlastní prejudikaturu, z níž vyplýval závěr, že při zajištění plnění veřejných úkolů vlastními silami (ve smyslu nikoli prostřednictvím externích komerčních dodavatelů) nejsou veřejní zadavatelé vázáni na konkrétní právní formu takového zajištění, přičemž mohou spolupracovat s jinými veřejnými zadavateli. Konečně bylo pro rozhodnutí SDEU významné, že v rámci spolupráce ohledně využití zařízení k úpravě odpadů smluvní strany sledovaly smluvně definované společné cíle. Za těchto okolností SDEU vyslovil závěr, že: „Je však zaprvé třeba uvést, že právo Společenství veřejným orgánům rozhodně neukládá, aby se při společném zajišťování úkolů v rámci poslání veřejné služby uchylovaly k určité právní formě. Zadruhé taková spolupráce mezi veřejnými orgány nemůže zpochybnit hlavní cíl pravidel Společenství v oblasti veřejných zakázek, totiž volný pohyb služeb a otevření nenarušované hospodářské soutěži ve všech členských státech, pokud se naplňování této spolupráce řídí pouze ohledy a požadavky souvisejícími se sledováním cílů ve veřejném zájmu a pokud je zaručena zásada rovného zacházení s dotčenými subjekty stanovená směrnicí 92/50/EHS, takže žádný soukromý podnik není ve výhodnějším postavení ve vztahu ke svým soutěžitelům…“.

Z výše uvedené judikatury SDEU vyplývají podmínky přípustnosti stanovené v komentovaném ustanovení.

K písm. a)

Postup mimo působnost zákona o zadávání veřejných zakázek v rámci horizontální spolupráce je možný pouze v případě, že je uskutečňován za účelem plnění sdílených úkolů v oblasti uspokojování veřejných potřeb. Z této podmínky vyplývá, že o horizontální spolupráci je možné uvažovat pouze u těch veřejných zadavatelů, kteří nesou shodné či vzájemně se doplňující povinnosti v oblasti uspokojování veřejných služeb (typicky půjde o spolupráci v oblasti nakládání s odpady, případně spolupráci v oblasti odvádění a úpravy odpadních vod či zásobování pitnou vodou). Jako strany horizontální spolupráce tak budou vystupovat nejčastěji územní samosprávné celky. Za horizontální spolupráci naopak nebude možné považovat situaci, kdy jeden veřejný zadavatel poskytne druhému veřejnému zadavateli plnění výlučně za účelem plnění úkolů, které v souvislosti s uspokojováním veřejných potřeb přísluší pouze tomuto druhému veřejnému zadavateli.

K písm. b)

Poněkud abstraktně vyznívající podmínku, dle níž se musí horizontální spolupráce řídit pouze ohledy souvisejícími s veřejným zájmem, je třeba s ohledem na citovanou judikaturu SDEU vnímat tak, že výše vzájemně poskytovaných plnění by měla být odvozena od nároků uživatelů veřejných služeb, jejichž prostřednictvím jsou v rámci horizontální spolupráce uspokojovány veřejné potřeby. Naopak se o horizontální spolupráci nebude jednat v případě, že by měl být jeden veřejný zadavatel jako účastník spolupráce motivován snahou o dosažení zisku na úkor druhého veřejného zadavatele (např. úplatným poskytnutím vlastních nevyužitých kapacit za účelem jejich využití k plnění úkolů, které nejsou oběma veřejným zadavatelům společné).

K písm. c)

Třetí podmínkou využití horizontální spolupráce je, že se musí týkat činností, které participující veřejní zadavatelé činí převážně právě za účelem uspokojování veřejných potřeb a naopak se jejich prostřednictvím neúčastní trhu. Tato podmínka je splněna, pokud každý z participujících veřejných zadavatelů vykonává na trhu méně než 20 % činností, jichž se spolupráce dle písm. a) má týkat. Jako příklad lze uvést veřejného zadavatele, který hodlá v rámci spolupráce vyčlenit pro jiného veřejného zadavatele část kapacity vlastní skládky, přičemž soukromým subjektům je poskytována kapacita této skládky za úplatu, jejíž souhrnná výše nedosahuje 20 % nákladů na provoz skládky. Pro účely výpočtu prahové hodnoty dle tohoto ustanovení je rozhodný výlučně vzájemný poměr celkového rozsahu dotčené činnosti a rozsahu, v jakém je tato činnost poskytována na trhu, nikoli absolutní finanční rozsah. V souvislosti s formulací „činnosti, kterých se spolupráce podle písmene a) týká“ lze očekávat jisté aplikační obtíže, neboť tato formulace sama o sobě neposkytuje dostatečné vodítko k posouzení, jaké intenzity má dosahovat souvislost mezi „činnostmi“ a jimi dotčenou „spoluprací“. Východiskem pro aplikaci písm. c) komentovaného ustanovení bude povinnost restriktivního přístupu k výjimkám z obecných postupů pro zadávání veřejných zakázek.

Judikatura a rozhodovací praxe:

Z judikatury Soudního dvora však vyplývá, že do působnosti unijního práva v oblasti veřejných zakázek nespadají dva druhy zakázek uzavíraných mezi veřejnoprávními entitami. Zaprvé se jedná o zakázky uzavírané veřejnoprávní entitou a subjektem, který je od ní právně odlišný, pokud tato entita vykonává nad tímto subjektem obdobnou kontrolu, jako je ta, kterou vykonává nad svými organizačními složkami, a pokud tento subjekt současně uskutečňuje převážnou část své činnosti s entitou nebo entitami, jimž patří účast v tomto subjektu (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Teckal, bod 50). Je však nesporné, že se v takovém kontextu, o jaký jde ve věci v původním řízení, tato výjimka neuplatní, neboť z předkládacího usnesení vyplývá, že ASL nevykonává nad univerzitou žádnou kontrolu. Zadruhé se jedná o smlouvy, které zavádějí spolupráci mezi veřejnoprávními entitami, jejímž předmětem je zajišťovat plnění úkolu v rámci veřejných služeb, který je těmto entitám společný (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. června 2009, Komise v. Německo, C480/06, Sb. rozh. s. I4747, bod 37). V tomto případě se pravidla unijního práva v oblasti veřejných zakázek nepoužijí, pokud jsou navíc takovéto smlouvy uzavírány výhradně veřejnoprávními entitami bez účasti soukromoprávního subjektu, pokud není žádnému soukromoprávnímu poskytovateli zajištěno výhodnější postavení ve vztahu k jeho konkurentům a pokud se naplňování spolupráce, kterou zavádějí, řídí pouze ohledy a požadavky souvisejícími se sledováním cílů ve veřejném zájmu (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Komise v. Německo, body 44 a 47). Taková smlouva, jako je smlouva ve věci v původním řízení, sice podle všeho splňuje některá z kritérií zmíněných v předchozích bodech tohoto rozsudku, jak uvedl předkládající soud, avšak unijní právo v oblasti veřejných zakázek se na takovou smlouvu nebude vztahovat, pouze pokud bude splňovat všechna tato kritéria. (rozsudek SDEU C-159/11 Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce a další ze dne 19. 12. 2012)

Související ustanovení:

§ 4 odst. 1 – zadavatel, § 11 – vertikální spolupráce, § 13 – podíl činnosti

Související předpisy:

klasická směrnice

§ 13

Podíl činnosti

1. Pro určení podílu činností podle § 11 odst. 1 písm. c) nebo § 12 písm. c) se bere v úvahu průměrný obrat, pokud je činnost, která je předmětem smlouvy, hrazena jejími příjemci v plné výši. Není-li možno určit tento obrat, použijí se jako základ pro výpočet v případě vertikální spolupráce celkové náklady právnické osoby a v případě horizontální spolupráce náklady vzniklé v souvislosti s činností, kterých se tato spolupráce týká.

2. Podíl činností se vypočítá v souhrnu za 3 účetní období předcházející účetnímu období, ve kterém došlo k uzavření smlouvy. Vznikla-li nebo zahájila-li právnická osoba příslušnou činnost později nebo došlo k reorganizaci jejích činností, postačí, že dosažení podmínek podle odstavce 1 je věrohodné, zejména na základě plánů činnosti.
K odst. 1

Ustanovení vymezuje kritéria pro určení podílu činnosti ovládané osoby vykonávané ve prospěch ovládajícího veřejného zadavatele (či zadavatelů) nebo dalších jím ovládaných osob z hlediska prahové hodnoty dle § 11 odst. 1 písm. c), resp. podílu tržně vykonávané činnosti, která má být rovněž předmětem horizontální spolupráce veřejných zadavatelů pro účely posouzení prahové hodnoty dle § 12 písm. c).

Základem pro výpočet poměrů ve výše uvedeném smyslu má být v prvé řadě průměrný obrat dosažený v rámci příslušné činnosti. Z obratu je však možné vycházet pouze v případě, že jej lze určit výlučně na základě úhrad poskytovaných za příslušné činnosti jejími příjemci (např. ve formě stočného či poplatků za svoz komunálního odpadu). Pokud jsou tyto činnosti, byť zčásti, hrazeny jiným způsobem než platbami od jejich příjemců (např. v podobě rozpočtově určených příspěvků na provozování kanalizační infrastruktury či na poskytování komunálních služeb), je třeba jako základ pro výpočet relevantních poměrů použít údaje o průměrných nákladech vzniklých v souvislosti s předmětnou činností.

K odst. 2

Z hlediska výpočtů dle předchozího odstavce jsou relevantní údaje za poslední tři uzavřená účetní období předcházející účetnímu období, v němž došlo (či vhodněji: v němž má dojít) k uzavření smlouvy v rámci vertikální nebo horizontální spolupráce. Nelze však vyloučit situace, kdy z důvodu reorganizace veřejného zadavatele nebo jím ovládané osoby, případně z důvodu pozdější doby zahájení výkonu jejich činnosti nelze takto průměrný obrat či náklady stanovit. V takových případech zákon připouští prokázat věrohodný předpoklad naplnění takových podmínek, a to např. skutečně vykázanými údaji za období kratší než tři celá účetní období, v kombinaci s plány obchodní činnosti a výhledy jejích výsledků v budoucnu.

Související ustanovení:

§ 11 – vertikální spolupráce, § 12 – horizontální spolupráce

HLAVA III

Druhy a režimy veřejných zakázek

Díl 1

Druhy veřejných zakázek

§ 14

(Základní rozdělení druhů veřejných zakázek)

1. Veřejnou zakázkou na dodávky je veřejná zakázka, jejímž předmětem je pořízení věcí, zvířat nebo ovladatelných přírodních sil, pokud nejsou součástí veřejné zakázky na stavební práce podle odstavce 3. Pořízením se rozumí zejména koupě, nájem nebo pacht.

2. Veřejnou zakázkou na služby je veřejná zakázka, jejímž předmětem je poskytování jiných činností, než uvedených v odstavci 3.

3. Veřejnou zakázkou na stavební práce je veřejná zakázka, jejímž předmětem je

1. poskytnutí činnosti uvedené v oddílu 45 hlavního slovníku jednotného klasifikačního systému pro účely veřejných zakázek podle přímo použitelného předpisu Evropské unie3) (dále jen „hlavní slovník jednotného klasifikačního systému“).

2. zhotovení stavby, nebo

3. poskytnutí souvisejících projektových činností, pokud jsou zadávány společně se stavebními pracemi podle písmene a) nebo b).

4. Stavbou je pro účely tohoto zákona výsledek stavebních nebo montážních prací vytvářející jednotný celek, který je sám o sobě dostatečný k plnění hospodářské nebo technické funkce. Bez ohledu na právní formu spolupráce mezi zadavatelem a dodavatelem se za veřejnou zakázku na stavební práce považuje rovněž zhotovení stavby odpovídající požadavkům stanoveným zadavatelem, přičemž za odpovídající požadavkům stanoveným zadavatelem se považuje stavba, u níž má zadavatel rozhodující vliv na druh nebo projekt stavby.

3) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2195/2002 ze dne 5. listopadu 2002 o společném slovníku pro veřejné zakázky (CPV), v platném znění.

K odst. 1

Přestože čl. 2 odst. 8 klasické směrnice hovoří v souvislosti s veřejnými zakázkami na dodávky o pořízení „výrobků“, zákon o zadávání veřejných zakázek za dodávky ve smyslu kategorie veřejných zakázek považuje jakékoliv pořízení věci, zvířete či ovladatelné přírodní síly, a to bez ohledu na to, jakým způsobem k pořízení takové věci dochází. Tato legální definice dodávek navazuje na změny pojetí a kategorizace objektů práv podle občanského zákoníku.

Podle § 489 obč. zák. se věcí rozumí vše, co je rozdílné od osoby a slouží potřebě lidí. V případě věcí hmotných je dle § 496 odst. 1 obč. zák. podstatným znakem jejich ovladatelnost, jejímž důsledkem je objektivní možnost s hmotnou věcí určitým způsobem nakládat, a tedy způsobilost věci být předmětem subjektivních majetkových práv, zejména práva vlastnického. Komentovaný odst. § 14 operuje s pojmem „ovladatelná přírodní síla“, čímž se rozumí pouze taková ovladatelná přírodní síla, která je obchodovatelná, a která tedy je (přestože jde reálně o věc nehmotnou) podřízena právnímu režimu hmotných věcí ve smyslu § 497 obč. zák.

Zvláštní kategorií objektů práv jsou zvířata. Podobně jako v případě ovladatelných přírodních sil je zapotřebí definici zvířat upřesnit podle úpravy občanského zákoníku. Podle § 494 obč. zák. se právnímu pojmu „věc“ vymyká pouze zvíře živé. Takové zvíře je sice způsobilé být objektem práv a předmětem veřejné zakázky na dodávky, přesto však nejde o věc. Naopak mrtvé zvíře se v právním smyslu za věc nadále považuje.

V případě, že by bylo pořízení věcí, zvířat nebo ovladatelných přírodních sil součástí činností, kterými odst. 3 komentovaného ustanovení definuje veřejnou zakázku na stavební práce, považuje zákon takovou veřejnou zakázku za veřejnou zakázku na stavební práce.

Pro úplnost je třeba dodat, že veřejnou zakázkou na dodávky je z pohledu zákona o zadávání veřejných zakázek rovněž veřejná zakázka na pořízení věcných práv k existující věci nemovité (ať už práva vlastnického, či práv užívacích nebo požívacích), ačkoliv se na tyto veřejné zakázky vztahuje obecná výjimka z povinnosti zadat veřejnou zakázku v zadávacím řízení dle § 29 písm. h).

Pokud jde o právní konstrukci či právní titul pořízení dodávek, zákon poskytuje pouze demonstrativní výčet závazkových právních vztahů, jejichž předmětem jsou dodávky ve smyslu komentovaného ustanovení. Právním titulem „pořízení“ plnění v rámci veřejné zakázky na dodávky tak může být i jiná smlouva než smlouva zakládající uvedené závazkové právní vztahy včetně smlouvy inominátní, případně i kombinace více různých smluv.

K odst. 2

Zákon vymezuje veřejné zakázky na služby negativně jako veřejné zakázky, jejichž předmětem je poskytování odlišných činností od těch, které definují veřejnou zakázku na stavební práce (viz komentář k odst. 3). Zdánlivě absentující vymezení se vůči veřejným zakázkám na dodávky má svůj původ v čl. 2 odst. 9 klasické směrnice, který používá obdobnou definici veřejné zakázky na služby. Případnou výkladovou nejistotu zde vylučuje skutečnost, že definice veřejné zakázky na služby výslovně odkazuje na „činnosti“, které samy o sobě nejsou a nemohou být předmětem veřejné zakázky na dodávky. Důvodová zpráva k zákonu již veřejnou zakázku na služby vymezuje jako „ostatní veřejné zakázky, které nejsou veřejnou zakázkou na dodávky ani veřejnou zakázkou na stavební práce“.

Ani v případě veřejných zakázek na služby není rozhodující smluvní typ, kterým zadavatel a dodavatel zastřeší plnění veřejné zakázky.

Zákon rozlišuje dvě kategorie veřejných zakázek na služby – veřejné zakázky na sociální a jiné zvláštní služby a veřejné zakázky na služby ostatní. První z uvedených kategorií veřejných zakázek na služby, které jsou taxativně vypočteny v příloze č. 4, je dle § 129 zadávána v tzv. zjednodušeném režimu (viz komentář k § 129). Zadávání veřejných zakázek na ostatní služby podléhá standardnímu režimu zadávání dle zákona.

K odst. 3

Veřejnou zakázkou na stavební práce rozumí zákon tři kategorie prací, z nichž první, uvedenou podle písm. a), je veřejná zakázka, jejímž předmětem je poskytnutí činností uvedených v oddílu 45 hlavního slovníku jednotného klasifikačního systému (hlavní slovník CPV) dle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2195/2002 ze dne 5. listopadu 2002 o společném slovníku pro veřejné zakázky (CPV). Dále se veřejnou zakázkou na stavební práce dle písm. b) rozumí taková veřejná zakázka, jejímž předmětem je zhotovení stavby. Legální definici stavby pro účely zákona poskytuje odst. 4 komentovaného ustanovení.

Zákon považuje za veřejnou zakázku na stavební práce též případ, kdy vedle činností uvedených v písm. a) tohoto odstavce je zadavatelem požadována i projektová činnost, která souvisí s těmito stavebními pracemi.

Zadavatel je odpovědný za určení, zda taková projektová činnost souvisí s poptávanými stavebními pracemi, či nikoliv, a v závislosti na této kategorizaci rozhodne o způsobu zadání veřejné zakázky. Zadavatel tak např. nebude oprávněn zadat v rámci jediné veřejné zakázky na stavební práce takové projektové a inženýrské činnosti, které budou souviset s jinými stavebními pracemi, než které jsou předmětem dané veřejné zakázky; takovou projektovou činnost by bylo nezbytné zadat samostatně, a to jako veřejnou zakázku na služby, popř. společně se stavebními pracemi či stavbou, se kterou souvisí.

K odst. 4

Druhou z kategorií prací, které představují veřejnou zakázku na stavební práce podle odst. 3 písm. b) komentovaného ustanovení, je zhotovení stavby. Tento odstavec poskytuje legální definici stavby pro účely komentovaného zákona. Zákon stavbu definuje pomocí tří znaků:

- jde o výsledek stavebních nebo montážních prací,

- vytvářející jednotný celek,

- tento jednotný celek je sám o sobě dostatečný k plnění hospodářské nebo technické funkce.

Aby se jednalo o stavbu ve smyslu zákona o zadávání veřejných zakázek, musejí být tyto tři znaky splněny kumulativně. Co se týče pojmu „výsledek stavebních nebo montážních prací“, lze subsidiárně použít § 2 odst. 3 stavebního zákona. Oním výsledkem je třeba rozumět dílo (nikoli ve striktně právním významu), které vznikne stavební nebo montážní technologií, bez zřetele na jeho stavebně technické provedení, použité stavební výrobky, materiály a konstrukce, na účel využití a dobu trvání.

Pokud jde o znak vytvoření jednotného celku, je jím míněna zejména funkční souvislost různých stavebních objektů, které společně tvoří určitý logický celek, který teprve naplňuje potřeby zadavatele. Toto vymezení má význam též ve vztahu k zákazu dělení veřejných zakázek (srov. § 18 odst. 2). O jednotný celek v případě staveb tak v tomto kontextu půjde typicky v případě liniových staveb, kdy je jedna stavba (např. úsek liniové stavby) tvořena z technického pohledu řadou dílčích stavebních objektů, které teprve ve svém souhrnu plní funkci liniové stavby. Dalším příkladem takového jednotného celku mohou být nejrůznější komplexy budov, které se skládají technicky opět z řady samostatných stavebních objektů, ale teprve společně tvoří funkční celky (např. zdravotnická či vzdělávací zařízení, vědecká pracoviště, sportoviště apod.). A contrario součásti výše uvedených komplexů budov, které jsou samostatně způsobilé plnit hospodářskou či technickou funkci, aniž by plnění takových funkcí bylo podmíněno existencí jiných součástí komplexu, se považují za samostatné stavby.

Třetí znak stavby, tj. dostatečnost k plnění hospodářské nebo technické funkce daného jednotného celku, opět úzce souvisí s úpravou předpokládané hodnoty veřejné zakázky a zákazem dělení veřejných zakázek podle § 18. Jednou stavbou ve smyslu zákona o zadávání veřejných zakázek je tedy takový soubor jednotlivých částí, který má teprve jako celek opodstatnění z hlediska dosažení smyslu celého projektu. Toto objektivní naplnění příslušné hospodářské či technické funkce je tak předpokladem naplnění potřeb zadavatele, jehož dosažení je cílem realizace zakázky.

Za legislativní novinku je třeba považovat druhou větu odst. 4 komentovaného ustanovení. Ta deklaruje, že za veřejnou zakázku na stavební práce se bez ohledu na právní formu spolupráce mezi zadavatelem a dodavatelem považuje zhotovení stavby odpovídající požadavkům zadavatele v podobě uplatnění rozhodujícího vlivu na druh či projekt stavby. Pravidlo se vymezuje proti nežádoucí praxi, kdy soukromý investor realizoval na vlastní náklady stavbu upravenou požadavkům svého partnera, majícího status veřejného či jiného zadavatele, přičemž tuto stavbu následně pronajímal či jinak poskytoval tomuto partnerovi na základě výjimky z obecných postupů pro zadávání veřejných zakázek. Pravidlo je třeba interpretovat tak, že pokud na počátku právního vztahu existuje zadání požadavků na stavbu na straně veřejného zadavatele, následně dochází ke zhotovení takové stavby a po jejím dokončení pak k jejímu užívání veřejným zadavatelem či třetími osobami v souladu se zájmy či svěřenými úkoly veřejného zadavatele, přičemž dodavatel získá v této souvislosti veřejné prostředky, jedná se o veřejnou zakázku na stavební práce. Naopak nelze na základě tohoto pravidla dovozovat, že za veřejnou zakázku se považuje např. přizpůsobení stavebního záměru podmínkám vzneseným ve stavebním řízení ze strany příslušného stavebního úřadu. V takovém případě se totiž jedná o výkon pravomoci orgánu veřejné moci, nikoli o stanovení požadavků na stavbu v rámci soukromoprávního vztahu objednatele a zhotovitele, na nějž se má komentované ustanovení vztahovat.

Judikatura a rozhodovací praxe:

K problematice, zda-li se v šetřeném případě jedná o veřejnou zakázku na stavební práce, Úřad souhlasí s názorem navrhovatele. Na základě zjištěných skutečností Úřad uvádí, že v šetřeném případě se jedná o veřejnou zakázku na stavební práce. Při posuzovaní, o jaký druh veřejné zakázky se jedná, Úřad vycházel především z charakteru předmětu veřejné zakázky, a to, že je realizován na základě projektové dokumentace, zadavatel rovněž v profesní kvalifikaci požadoval odbornou způsobilost – osvědčení o autorizaci v oboru vodohospodářské stavby vydané Českou komorou architektů nebo Českou komorou autorizovaných inženýrů a techniků činných ve výstavbě podle zákona č. 360/1992 Sb., ve znění pozdějších předpisů. Úřad při posuzování dále zohlednil obsah smlouvy o dílo, která byla nedílnou součástí zadávací dokumentace, jakož podpůrně i zařazení předmětu veřejné zakázky podle CPV kódu. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 6. 1. 2010, č. j.
ÚOHS-S227/2009/VZ-177 /2010/530/PRa)

Vycházeje z uvedených skutečností, Úřad veřejnou zakázku podle druhu posoudil jako veřejnou zakázku na stavební práce, ve smyslu ustanovení § 9 odst. 1 písm. c) zákona, neboť jejím předmětem je zhotovení stavby – viz § 2 odst. 3 zákona č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon), ve znění pozdějších předpisů, podle kterého se stavbou rozumí veškerá stavební díla, která vznikají stavební nebo montážní technologií, bez zřetele na jejich stavebně technické provedení, použité stavební výrobky, materiály a konstrukce, na účel využití a dobu trvání – která je jako celek schopna plnit samostatnou ekonomickou nebo technickou funkci – viz zadávací dokumentace „nabídnout lze pouze nemovitost, resp. její část, tvořící samostatný funkční celek“. Předmět veřejné zakázky tyto atributy splňuje, přičemž poptávaná stavba bude realizována uchazečem na základě smlouvy o dílo, a to buď celá stavba, nebo její podstatná část (viz zadávací dokumentace „uchazeč bude moci nabídnout jednotlivé budoucí stavby před zahájením výstavby s pravomocným stavebním povolením nebo již rozestavěné stavby“).

Úřad v této souvislosti dále argumentuje účelem předmětu veřejné zakázky, kterým není, jak vyplývá z dokumentace, jistě pouze pořízení stavebního pozemku, resp. rozestavěné stavby, ale „pořízení nemovitosti s byty, případně garážemi či garážovými stáními v novostavbách budovaných na území města Brna“, tedy zhotovení a dokončení a předání stavby pro účely bydlení, vymezené požadavky zadavatele, a to buď jako kompletní provedení stavby od jejího zahájení nebo dokončení rozestavěné stavby, dle nabídky potenciálního uchazeče (viz návrh smlouvy o dílo). Termín dokončení a předání stavby je ostatně jedním z dílčích kritérií hodnocení nabídek (doba dodání samostatného funkčního celku), přičemž další dílčí kritérium (sankce ke kritériu doba dodání) s dodržením lhůty dokončení stavby přímo souvisí.

V šetřeném případě je předmětem veřejné zakázky zhotovení stavby. V souvislosti s otázkou, zda je součástí předmětu plnění veřejné zakázky rovněž projektová činnost, Úřad vzal v úvahu, že zadavatel jednak stanovil, že „… pokud projektová dokumentace schválená stavebním úřadem neodpovídá požadavku zadavatele na velikost nabízených bytových jednotek, musí uchazeč v nabídce doložit i zjednodušenou dokumentaci s provedenými úpravami velikosti bytů, tj. upravené půdorysy všech podlaží s nově navrženým dispozičním řešení…“, resp. podle návrhu smlouvy o dílo je předmětem plnění i zpracování projektové dokumentace pro provedení stavby (realizační projektová dokumentace). Na základě těchto skutečností, přestože zadavatel výslovně nepožadoval živnostenské oprávnění na projektovou činnost (viz dodatečné informace ze dne 19. 12. 2010), Úřad v souvislostech šetřeného případu připustil, že součástí předmětu plnění veřejné zakázky je i projektová činnost. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 17. 12. 2012, č. j. ÚOHS-S128/2011/VZ-
-8854/2012/511/KČe)

V případě, kdy vzniká spor o to, zda je možné určitou dodávku podřadit pod veřejnou zakázku na stavební práce či nikoliv, je třeba, aby zadavatel posoudil, zda je konkrétní komponent spjat s dílem takovým způsobem, že jeho případnou demontáží by dílo přestalo plnit zamýšlenou funkci. V předmětném případě by však zhotovení stavby nijak neohrozilo, kdyby byla demontována např. myčka laboratorního skla nebo hemokultivační automat, jež jsou součástí lékařské technologie dodávané v rámci šetřeného zadávacího řízení nebo centrální lis na rozdrcené zbytky jídel či elektrická multifunkční pánev, které zadavatel požadoval v rámci technologie stravovacího provozu. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 12. 3. 2014, č. j. ÚOHS-S682/2013/VZ-5453/2014/524/ZKu)

Související ustanovení:

§ 2 – zadání veřejné zakázky, § 15 – hlavní předmět veřejné zakázky, § 18 – předpokládaná hodnota veřejné zakázky rozdělené na části, § 129 – zjednodušený režim

Související předpisy:

obč. zák., – stavební zákon

§ 15

Hlavní předmět veřejné zakázky

1. Veřejné zakázky, které v sobě zahrnují více druhů veřejných zakázek, se zadávají v souladu s pravidly platnými pro druh veřejné zakázky odpovídající hlavnímu předmětu této veřejné zakázky.

2. Obsahují-li veřejné zakázky dodávky i služby a nejedná se o veřejnou zakázku na stavební práce, určí se hlavní předmět podle části předmětu veřejné zakázky s vyšší předpokládanou hodnotou.

3. V ostatních případech se hlavní předmět určí podle základního účelu veřejné zakázky.
K odst. 1

Komentované ustanovení stanovuje zásady pro určení pravidel, podle nichž se zadává veřejná zakázka, jejíž plnění odpovídá více různým druhům veřejných zakázek (tj. dodávky, služby nebo stavební práce). Obecně pro zadávání veřejné zakázky platí pravidla, jaká se použijí pro zadávání pro ten druh veřejné zakázky, který charakterizuje hlavní předmět dané veřejné zakázky. Odstavce 2 a 3 komentovaného ustanovení pak stanovují pravidla pro určení tohoto hlavního předmětu.

K odst. 2

Pokud jde o smíšenou veřejnou zakázku, jejímž předmětem jsou dodávky a služby, určí se její hlavní předmět pomocí tzv. „principu těžiště“. Podle tohoto principu jedna složka veřejné zakázky převáží nad druhou na základě své vyšší předpokládané hodnoty. Předpokládaná hodnota částí veřejné zakázky, jejichž předmětem jsou služby i dodávky, tak představuje ze zákona určité objektivní měřítko důležitosti té které části veřejné zakázky. Toto pravidlo rozhodování o hlavním předmětu veřejné zakázky (a tím i o pravidlech jejího zadávání) se však nevztahuje na veřejné zakázky, jejichž součástí jsou rovněž stavební práce. Je tomu tak proto, že hodnota stavebních prací je v řadě případů podstatně vyšší než hodnota dodávek či služeb, které jsou předmětem téže veřejné zakázky, přestože právě tyto služby či dodávky jsou z hlediska účelu a smyslu dané veřejné zakázky důležitější. Omezení uplatnění principu těžiště pouze na veřejné zakázky, jejichž součástí nejsou stavební práce, tak brání tomu, aby zadavatelé s ohledem na podstatně vyšší hranice prahových finančních hodnot nadlimitní, podlimitní a veřejné zakázky malého rozsahu v případě stavebních prací mohli zneužívat skutečnost, že veřejná zakázka zahrnuje rovněž stavební práce, k obcházení zákona.

K odst. 3

Ve všech ostatních případech (tedy v případech, ve kterých se nepoužije princip těžiště podle odst. 2 komentovaného ustanovení) se hlavní předmět veřejné zakázky určí na základě hlediska základního účelu veřejné zakázky. Pokud tedy veřejná zakázka zahrnuje na jedné straně dodávky či služby, na straně druhé pak stavební práce, budou hlavním předmětem takové veřejné zakázky dodávky či služby právě tehdy, pokud stavební práce sice jsou nezbytné k řádnému splnění veřejné zakázky, avšak v jejich provedení nespočívá hlavní účel, pro nějž je poskytováno plnění dodavatele jako celek. Pro ilustraci lze uvést např. veřejné zakázky na dodávky složitých zobrazovacích technologií ve zdravotnictví do již existujících staveb. Tyto zakázky zpravidla vyžadují k řádnému provedení mimo jiné vybourání a následnou opravu stavebních otvorů, stavební spojení předmětu dodávky s budovou, případně i instalaci stínění před elektromagnetickým zářením (včetně služeb v podobě souvisejících projekčních prací). Za předpokladu, že by tyto stavební práce nebyly oddělitelné od samotné dodávky (např. z důvodu zachování práv zadavatele ze záruky), nepředstavovaly by jako součást veřejné zakázky její hlavní účel. Tímto hlavním účelem by byla samotná dodávka zobrazovací technologie. Veřejná zakázka jako celek by tak představovala veřejnou zakázku na dodávky.

Judikatura a rozhodovací praxe:

Stanovení režimu, který se použije pro zadávání veřejných zakázek na služby, které se skládají z části ze služeb spadajících do přílohy IA směrnice 92/50 a z části ze služeb spadajících do přílohy IB této směrnice, nezáleží na hlavním účelu této veřejné zakázky, ale určí se podle jednoznačného kritéria stanoveného v článku 10 citované směrnice, tj. podle porovnání hodnot služeb spadajících do každé z uvedených příloh (kritérium těžiště). Při zadávání veřejné zakázky na služby s jednotným cílem, která se však skládá z více kategorií služeb, přičemž hodnota služeb spadajících do přílohy IB přesahuje hodnotu služeb spadajících do přílohy IA, nemá zadavatel povinnost oddělit tyto dvě skupiny služeb a zadávat je jako samostatné veřejné zakázky. Jinak by tomu však bylo v případě, kdy by došlo k umělému spojení zakázek. (rozsudek SDEU C-411/00 Felix Swoboda ze dne 14. 11. 2002)

Podle doktrinálního výkladu pro určení, zda lze určitou dodávku podřadit automaticky pod veřejnou zakázku na stavební práce, či nikoliv, musí zadavatel posoudit, zda je konkrétní komponent integrován do díla trvale, přičemž jeho případnou demontáží by dílo přestalo plnit zamýšlenou funkci. V posuzovaném případě se jednalo např. o dodávky bílé techniky, ručního nářadí či automobilů, kdy jsou tyto od předmětu veřejné zakázky oddělitelné a jejich samostatné dodání by nijak neznehodnotilo funkčnost samotného díla – stavby.

Jak vyplývá ze specifikací v projektové dokumentaci a výkazu výměr, jež jsou nedílnou součástí zadávacích podmínek veřejné zakázky, zahrnoval její předmět vedle provedení stavebních prací i dodávky různých skupin výrobků (strojního vybavení zámečnické dílny, audiovizuální techniky, bílé techniky, laboratorního a dílenského nábytku, běžného nábytku, počítačů a příslušenství, speciálních zařízení pro 3D skenování, tiskáren, kopírek a skenerů, software, ručního nářadí, různého speciálního vybavení, truhlářského vybavení, automobilů, technického vybavení autodílny) a služby (repase strojního vybavení). Přitom z popisu a technické specifikace zde uvedeného zboží (v případě zadavatelem poptávané služby je to evidentní) Úřad zjistil, že se nejedná o plnění stejného nebo srovnatelného druhu. Z věcného hlediska se tedy jedná o více samostatných plnění, byť jsou poptávána v rámci jediné veřejné zakázky, na stejném území a je mezi nimi zřejmá časová souvislost. V daném případě se tedy ve světle shora uvedeného a při absenci vzájemné věcné souvislosti plnění jedná o více veřejných zakázek. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 22. 10. 2015, č. j. ÚOHS-S0049/2013/VZ-35499/2015/551/OPa)

Související ustanovení:

§ 14 – základní rozdělení druhů veřejných zakázek, § 16 – předpokládaná hodnota veřejné zakázky

Díl 2

Předpokládaná hodnota

§ 16

Předpokládaná hodnota veřejné zakázky

1. Před zahájením zadávacího řízení nebo před zadáním veřejné zakázky na základě výjimky podle § 30 stanoví zadavatel předpokládanou hodnotu veřejné zakázky. Předpokládanou hodnotou veřejné zakázky je zadavatelem předpokládaná výše úplaty za plnění veřejné zakázky vyjádřená v penězích. Do předpokládané hodnoty veřejné zakázky se nezahrnuje daň z přidané hodnoty.

2. Do předpokládané hodnoty veřejné zakázky se zahrne hodnota všech plnění, která mohou vyplývat ze smlouvy na veřejnou zakázku, není-li dále stanoveno jinak.

3. Do předpokládané hodnoty veřejné zakázky se zahrne předpokládaná hodnota změn závazků ze smlouvy, jejichž možnost byla vyhrazena v zadávací dokumentaci podle § 100. Pokud si zadavatel vyhradí plnění podle § 100 odst. 3, uvede v zadávací dokumentaci předpokládanou hodnotu vyhrazeného plnění.

4. Do předpokládané hodnoty veřejné zakázky se zahrne i předpokládaná výše cen, odměn nebo jiných plateb, které zadavatel poskytne dodavatelům v souvislosti s jejich účastí v zadávacím řízení.

5. Předpokládaná hodnota veřejné zakázky se stanoví k okamžiku zahájení zadávacího řízení, nebo k okamžiku zadání veřejné zakázky, pokud nebyla zadána v zadávacím řízení.

6. Předpokládaná hodnota veřejné zakázky se stanoví na základě údajů a informací o zakázkách stejného či podobného předmětu plnění; nemá-li zadavatel k dispozici takové údaje nebo informace, vychází z informací získaných průzkumem trhu, předběžnými tržními konzultacemi nebo jiným vhodným způsobem.
K § 16

Jednou z úvodních fází zadávání veřejné zakázky, která předchází samotnému zahájení zadávacího řízení a kterou je každý zadavatel povinen splnit, je stanovení předpokládané hodnoty příslušné veřejné zakázky. Obsahem komentovaného ustanovení jsou obecná pravidla a principy pro její stanovení. Na toto ustanovení pak navazují zvláštní ustanovení (§ 17 až 23), která upravují pravidla pro stanovení předpokládané hodnoty jednotlivých druhů veřejných zakázek (dodávky, služby a stavební práce) a stanovení předpokládané hodnoty v určitých zvláštních případech (veřejné zakázky rozdělené na části, veřejné zakázky pravidelné povahy, veřejné zakázky zadávané v dynamickém nákupním systému a veřejné zakázky s uzavřením rámcové smlouvy). Právní úprava stanovení předpokládané hodnoty veřejných zakázek, které jsou koncesemi, je pak samostatně upravena v § 175.

Stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky má dvě základní funkce. Její první funkcí je, že (zpravidla) představuje určitý odhad nákladů, které bude muset zadavatel za její realizaci vynaložit, což má význam zejména pro rozpočtové či finanční plánování zadavatele. Druhou funkcí, která již bezprostředně souvisí se zadávacím řízením, je stanovení režimu veřejné zakázky na základě její předpokládané hodnoty na režim nadlimitní, podlimitní nebo režim veřejných zakázek malého rozsahu. Volba režimu veřejné zakázky je určující pro volbu druhu zadávacího řízení. Výjimku tvoří pouze veřejné zakázky zadávané ve zjednodušeném režimu, jejichž pravidla zadávání se neodvíjejí od předpokládané hodnoty, ale od jejich předmětu (srov. § 24 a § 129).

K odst. 1

Tento odstavec stanovuje legální definici předpokládané hodnoty veřejné zakázky, kterou se rozumí zadavatelem předpokládaná výše úplaty za plnění veřejné zakázky vyjádřená v penězích bez započtení DPH. Jak vyplývá z komentovaného ustanovení, jedná se o určitý druh předpokladu zadavatele, který nemusí být učiněn s absolutní přesností, ale musí být učiněn kvalifikovaně a v souladu se zákonem. Pravidla pro postup při stanovování předpokládané hodnoty jsou blíže upravena v odst. 6 komentovaného ustanovení.

Z uvedené definice vyplývá, že zákon nebrání zadavatelům, aby stanovili předpokládanou hodnotu veřejné zakázky v jiné měně než v CZK, což může být praktické například v případě veřejných zakázek, kde zadavatel očekává širší účast zahraničních dodavatelů, případně tehdy, pokud zadavatel chce pro zahraniční dodavatele zvýšit atraktivitu dané veřejné zakázky.

S ohledem na již zmíněný význam předpokládané hodnoty veřejné zakázky ve vztahu k volbě režimu veřejné zakázky a volbě zadávacího řízení je zadavatel povinen předpokládanou hodnotu stanovit již před zahájením zadávacího řízení. Stanovit předpokládanou hodnotu je zadavatel povinen i před zadáním takové veřejné zakázky, na jejíž zadávání se vztahuje výjimka z povinnosti konat zadávací řízení podle § 30, protože možnost uplatnění této výjimky je rovněž navázána na předpokládanou hodnotu.

K odst. 2

Zákon stanoví, že do předpokládané hodnoty veřejné zakázky musí být zahrnuty hodnoty všech plnění, která mohou vyplývat ze smlouvy na realizaci předmětu veřejné zakázky. Z uvedeného vyplývá, že předpokládaná hodnota veřejné zakázky musí pokrývat rovněž rozsah plnění, který nemusí být nutně realizován, ale smlouva na plnění předmětu veřejné zakázky s ním počítá. Jde typicky o smlouvy na poskytování služeb nastavené na hodinové bázi, kdy smlouva stanovuje limit rozsahu plnění vyšší, než jaký je odhadován jako minimální nezbytný (např. u smluv na právní služby nebo služby v oblasti ICT). Rovněž toto pravidlo dopadá na smluvní podmínky, které mohou rozšiřovat předmět zakázky, např. opční právo, automatická prolongace smlouvy na dobu určitou apod.

Jak je však patrné z prvního odstavce komentovaného ustanovení, předpokládaná hodnota veřejné zakázky představuje hodnotu (byť pouze možnou) předpokládané úplaty za plnění veřejné zakázky, tedy za dodávky, služby či stavební práce poskytované dodavatelem na základě smlouvy dle § 2 odst. 1, bez ohledu na to, zda je původcem této úplaty zadavatel či jiný původce. Naopak, pokud by v souvislosti s realizací veřejné zakázky vznikl dodavateli příjem, jemuž by však neodpovídal závazek poskytnout dodávku, službu či stavební práci, nezahrnoval by se takový příjem do předpokládané hodnoty veřejné zakázky. Jako příklad lze uvést nominální hodnotu stravenek v případě veřejné zakázky na výdej stravovacích poukazů, kdy platba této nominální hodnoty představuje pouze výměnu nosiče určitého finančního obnosu, nikoli úplatou za služby spojené s výdejem stravovacích poukazů.

K odst. 3

Do předpokládané hodnoty veřejné zakázky musí být podle tohoto odstavce započtena rovněž hodnota zadavatelem vyhrazené změny závazku podle § 100. Komentovaný odstavec rozvíjí a zpřesňuje odst. 2 komentovaného ustanovení. Podle komentovaného odst. 3 se započítává do předpokládané hodnoty veřejné zakázky výslovně rovněž hodnota změněného závazku ze smlouvy vyhrazeného zadavatelem v zadávacích podmínkách. Pokud si zadavatel vyhradí použití jednacího řízení bez uveřejnění pro uplatnění opčního práva podle § 100 odst. 3, je povinen předpokládanou hodnotu této opce uvést zvlášť v zadávací dokumentaci (srov. komentář k § 66).

K odst. 4

Do předpokládané hodnoty se zahrnují i ceny či platby dodavatelům, které nejsou úplatou za samotné plnění veřejné zakázky, ale které jsou poskytovány na základě účasti v zadávacím řízení. Zadavatel tak může účastníkům zadávacího řízení poskytovat například ceny na základě pořadí při hodnocení nebo náhradu nákladů spojených s účastí v zadávacím řízení tak, aby zadavatel motivoval širší okruh dodavatelů k účasti v zadávacím řízení. Na rozdíl od právní úpravy dle zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. tato možnost není vázána pouze na soutěže o návrh. V praxi může mít tato možnost význam dále zejména v inovačním partnerství či soutěžním dialogu.

K odst. 5

Výše předpokládané hodnoty by měla být stanovena k okamžiku zahájení zadávacího řízení. Tato formulace vychází z čl. 5 odst. 4 klasické směrnice. S ohledem na skutečnost, že v praxi by takto striktně stanovené pravidlo často bylo v podstatě nemožné splnit, je třeba ho vykládat tak, že předpokládaná hodnota musí být k okamžiku zahájení zadávacího řízení dostatečně aktuální a mít dostatečnou vypovídací hodnotu. V případě, že zadavatel aplikuje výjimku z povinnosti konat zadávací řízení, je rozhodující okamžik zadání veřejné zakázky, tedy okamžik uzavření smlouvy na plnění předmětu veřejné zakázky (srov. § 2 odst. 1).

K odst. 6

Tento odstavec upravuje pravidla, kterými se zadavatel musí při stanovování předpokládané hodnoty veřejné zakázky řídit, a metody ke stanovení předpokládané hodnoty. Základní a primární metodou stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky je její stanovení na základě údajů a informací o zakázkách se stejným či obdobným předmětem plnění. Tyto informace přitom zadavatel nemusí nutně čerpat přímo z vlastní zkušenosti, mohou mu být například poskytnuty i jiným zadavatelem.

Pokud takové informace nejsou zadavateli známy, zadavatel provede průzkum trhu nebo předběžné tržní konzultace (viz komentář k § 33). Těmito metodami stanovení předpokládané hodnoty demonstrativní výčet v tomto ustanovení končí. Za jiný vhodný způsob stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky lze považovat rovněž znalecký posudek, stanovení dle cen vypočtených na základě cenových soustav (zejm. u stavebních prací). Lze též využít například ceníků či honorářových řádů vydávaných samosprávnými komorami.

Bez ohledu na metodu použitou ke stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky musí výše předpokládané hodnoty objektivně odpovídat předmětu plnění veřejné zakázky a jeho rozsahu. Z hlediska smyslu komentovaného zákona je nepřijatelné uměle snižovat předpokládanou hodnotu tak, aby zadavatel odůvodnil zadání veřejné zakázky v méně přísném režimu, než jaký by odpovídal korektně stanovené předpokládané hodnotě.

Judikatura a rozhodovací praxe:

Úřad uzavírá, že z uvedeného vyplývá, že zadavatel před zahájením zadávacího řízení na veřejnou zakázku „UTB – Rekonstrukce, modernizace a dostavba laboratorního traktu Fakulty technologické – projektově inženýrské činnosti“ žádným způsobem nezohlednil předpokládané náklady na autorská práva vyplývající z plnění této veřejné zakázky a nezahrnul tak jejich výši do předpokládané hodnoty této veřejné zakázky. Zadavatel tedy opomenul stanovit v zadávacích podmínkách požadavek na předpokládané náklady na autorská práva, tj. požadavek, aby dodavatelé tyto náklady ocenili a jejich ceny rovněž zahrnuli do svých nabídkových cen. Zadavateli nic nebránilo tyto náklady do předpokládané hodnoty veřejné zakázky zahrnout, a jejich předpokládanou výši mohl zjistit na základě údajů a informací o zakázkách stejného či podobného předmětu plnění, či jejich výši mohl zjistit např. průzkumem trhu či jiným vhodným způsobem ve vztahu k předpokládanému rozsahu budoucích konzultací s autorem díla. Zadavatel pak mohl po dodavatelích požadovat v jejich nabídkách ocenit např. cenu za konzultace s autorem za jednotku času, např. za jednu hodinu. Úřad připouští, že ve fázi přípravy zadávacích podmínek veřejné zakázky „UTB – Rekonstrukce, modernizace a dostavba laboratorního traktu Fakulty technologické – projektově inženýrské činnosti“ zadavatel nemohl znát přesný objem budoucích konzultací s autorem díla, avšak bylo možno předpokládat vznik potřeby takových konzultací v budoucnu, a bylo proto třeba, aby jejich cena byla vysoutěžena a vzešla tak z plně konkurenčního prostředí.

Pokud by zadavatel před zahájením daného zadávacího řízení stanovil předpokládanou hodnotu v souladu se zákonem, tj. zahrnul do ní předpokládané náklady na autorská práva, bezpochyby by předpokládaná hodnota veřejné zakázky činila nejméně 2 000 000 Kč bez DPH, když bez těchto nákladů byla dne 1. 8. 2008 uzavřena na tuto veřejnou zakázku smlouvu o dílo, ve které byla cena díla sjednána ve výši 1 990 000 Kč bez DPH. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 21. 1. 2014, č. j.
ÚOHS-S406/2013/VZ-1450/2014/512/PDr)

Vzhledem k tomu, že ustanovení § 14 odst. 1 zákona rozlišuje způsob stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky podle doby, na niž má být příslušná smlouva uzavřena, je nutno vycházet z faktu, že zadavatel v tomto případě předpokládal uzavření smlouvy na dobu neurčitou (viz bod 21 odůvodnění tohoto rozhodnutí). Podle ustanovení § 14 odst. 1 písm. b) zákona ve spojení s ustanovením § 15 odst. 1 zákona je tedy nutno předpokládanou hodnotu veřejné zakázky stanovit na základě předpokládané výše celkového peněžitého závazku zadavatele za 48 měsíců (tj. za čtyři roky). Předpokládaná hodnota předmětné veřejné zakázky tedy podle ustanovení § 14 odst. 1 písm. b) zákona ve spojení s ustanovením § 15 odst. 1 zákona činí 12 000 000 Kč bez DPH, která je čtyřnásobkem částky 3 000 000 Kč; tj. částky podle bodu 2 výzvy násobené čtyřmi roky (48 měsíců). V návaznosti na ustanovení § 12 zákona se tedy jedná o nadlimitní veřejnou zakázku na služby... s odkazem na ustanovení § 25 zákona může zadavatel tento druh zadávacího řízení v případě veřejných zakázek na služby použít pro zadání podlimitních veřejných zakázek. Vzhledem k tomu, že se však v tomto případě jedná o nadlimitní veřejnou zakázku na služby, nebyl zadavatel oprávněn zadat předmětnou veřejnou zakázku ve zjednodušeném podlimitním řízení. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 4. 6. 2014, č. j. ÚOHS-S708/2013/VZ-11820/2014/512/JMa/JLí)

Byť jsou pro stanovení výše předpokládané hodnoty zakázky rozhodné skutečnosti zjištěné zadavatelem ke dni odeslání oznámení či výzvy o zahájení zadávacího řízení k uveřejnění, resp. ke dni zahájení kontraktační procedury mimo režim zákona o veřejných zakázkách, dospěje-li zadavatel k závěru, že s ohledem na stanovenou výši předpokládané hodnoty veřejné zakázky není třeba podle zákona o veřejných zakázkách postupovat, správnost stanovení předpokládané hodnoty lze ověřovat i na základě dokladů, které byly vytvořeny později. (rozsudek Krajského soudu v Brně ze dne 16. 5. 2013, sp. zn. 62 Af 73/2011)

Předpokládaná hodnota veřejné zakázky tedy nemusí být stanovena vždy zcela přesně, nicméně odhad zadavatele by měl být učiněn kvalifikovaně, reálně a zejména v souladu s pravidly uvedenými v zákoně. V dokumentaci o VZ 1, předložené zadavatelem, ani na základě dodatečných žádostí zadavatel žádnými doklady nedoložil, jaké kroky určené zákonem podnikl ke stanovení předpokládané hodnoty VZ 1. Zadavatelem tvrzené skutečnosti (ústní žádosti a konverzace) nelze považovat za zpětně přezkoumatelné zjištění předpokládané hodnoty VZ 1, a tím pádem rozhodující údaje podle § 13 a násl. zákona. S ohledem na výši nabídkové ceny vybraného uchazeče (tedy nejnižší nabídkové ceny), která činila 5 449 815,64 Kč a absenci způsobu určení předpokládané hodnoty (nedoložení příslušnými doklady) lze podle názoru Úřadu konstatovat, že předmětná veřejná zakázka byla zakázkou nadlimitní, a zadavatel tak nemohl pro VZ 1 použít zjednodušené podlimitní řízení jako druh zadávacího řízení. Zadavatel tedy měl zvolit jiný, k nadlimitní veřejné zakázce zákonem předpokládaný druh zadávacího řízení (otevřené zadávací řízení atd.). Výše uvedeným postupem došlo k možnému omezení přístupu potenciálních dodavatelů k VZ 1, ať už z důvodu kratších lhůt platných pro zjednodušené podlimitní řízení, nebo z důvodu způsobu zveřejnění. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 3. 9. 2012, č. j. ÚOHS-S567/2012/
/VZ-16533/2012/520/JHl)

Související ustanovení:

§ 2 – zadání veřejné zakázky, § 17 – provozní jednotky, § 18 – předpokládaná hodnota veřejné zakázky rozdělené na části, § 19 – předpokládaná hodnota veřejných zakázek pravidelné povahy, § 20 – zvláštní pravidla pro předpokládanou hodnotu veřejných zakázek na dodávky, § 21 – zvláštní pravidla pro předpokládanou hodnotu veřejných zakázek na služby, § 22 – zvláštní pravidla pro předpokládanou hodnotu veřejných zakázek na stavební práce, § 23 – předpokládaná hodnota ve zvláštních případech, § 24 – volba režimu veřejné zakázky, § 30 – výjimky pro podlimitní veřejné zakázky, § 33 – předběžné tržní konzultace, § 100 – vyhrazené změny závazku, § 175 – metody výpočtu předpokládané hodnoty koncese

§ 17

Provozní jednotky

1. Zadavatel stanoví předpokládanou hodnotu veřejné zakázky za všechny své provozní jednotky.

2. Jde-li však o provozní jednotku s funkční samostatností při zadávání veřejných zakázek nebo některých jejich kategorií, může se předpokládaná hodnota veřejné zakázky stanovit na úrovni této jednotky.
K odst. 1

Obecným předpokladem je, že zadavatel zajišťuje zadáním veřejné zakázky příslušné plnění pro všechny své útvary, pro něž je toto plnění zapotřebí. Pro obecné označení různých vnitřních organizačních útvarů, které mohou zadavatelé mít, je použit pojem „povozní jednotka“. Zadavatel stanoví předpokládanou hodnotu za všechny tyto své provozní jednotky jako jeden celek.

K odst. 2

V případě, že některá provozní jednotka vykazuje funkční samostatnost při zadávání veřejných zakázek, může být přepokládaná hodnota stanovena na úrovni této provozní jednotky. Tento předpoklad lze považovat za splněný v případě, že samostatná provozní jednotka na základě vnitřních pravidel zadavatele relativně nezávisle rozhoduje o otázkách naplňování svých provozních potřeb (např. pořizování kancelářských ICT technologií, nakupování spotřebních komodit či technického vybavení pro svá pracoviště), provádí zadávací řízení, činí rozhodnutí o výběru dodavatele a uzavírá smlouvu. Taková provozní jednotka přitom zpravidla i relativně samostatně hospodaří s finančními prostředky, z nichž je veřejná zakázka financována. To však neznamená, že by příslušná provozní jednotka musela spravovat samostatnou rozpočtovou kapitolu ve smyslu rozpočtových pravidel. Tato samostatnost provozní jednotky bude nejčastěji založena interními přepisy zadavatele.

Jako příklady provozních jednotek, na jejichž úrovni lze stanovovat předpokládanou hodnotu veřejné zakázky, přichází v úvahu především fakulty vysokých škol, odštěpné závody či pobočky obchodních společností. Vždy však bude rozhodující naplnění příslušné míry samostatnosti v konkrétním případě. Rovněž organizační složky státu mohou být členěny na menší samostatné provozní jednotky.

Související ustanovení:

§ 16 – předpokládaná hodnota veřejné zakázky, § 214 odst. 3 – profil zadavatele

Literatura:

LUKOVIČ, R. Stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky u zadavatele s tzv. „samostatnou provozní jednotkou“ [online]. Epravo.cz. Dostupné z: http://www.epravo.cz/top/clanky/stanoveni-predpokladane-hodnoty-verejne-zakazky-u-zadavatele-s-tzv-samostatnou-provozni-jednotkou-98195.html [cit. 2015-07-14].

Společné stanovisko Ministerstva pro místní rozvoj a ÚOHS „Stanovení předpokládané hodnoty veřejných zakázek u zadavatele, který má samostatné provozní jednotky“ [online]. Dostupné z: http://www.portal-vz.cz/cs/Jak-na-zadavani-verejnych-zakazek/Metodiky-stanoviska/Stanoviska/Stanoviska-expertni-skupiny-MMR-k-ZVZ/Stanoveni-predpokladane-hodnoty-verejnych-zakazek [cit. 2016-05-31].

§ 18

Předpokládaná hodnota veřejné zakázky rozdělené na části

1. Je-li veřejná zakázka rozdělena na části, stanoví se předpokládaná hodnota podle součtu předpokládaných hodnot všech těchto částí bez ohledu na to, zda je veřejná zakázka zadávána

1. v jednom nebo více zadávacích řízeních, nebo

2. zadavatelem samostatně nebo ve spolupráci s jiným zadavatelem nebo jinou osobou.

2. Součet předpokládaných hodnot částí veřejné zakázky podle odstavce 1 musí zahrnovat předpokládanou hodnotu všech plnění, která tvoří jeden funkční celek a jsou zadávána v časové souvislosti. Kromě případů uvedených v odstavci 3 musí být každá část veřejné zakázky zadávána postupy odpovídajícími celkové předpokládané hodnotě veřejné zakázky.

3. Jednotlivá část veřejné zakázky může být zadávána postupy odpovídajícími předpokládané hodnotě této části v případě, že celková předpokládaná hodnota všech takto zadávaných částí veřejné zakázky nepřesáhne 20 % souhrnné předpokládané hodnoty a že předpokládaná hodnota jednotlivé části veřejné zakázky je nižší než částka stanovená nařízením vlády.
K § 18

Komentované ustanovení stanovuje pravidla pro určení předpokládané hodnoty v případě, že zadavatel rozdělí veřejnou zakázku na části ve smyslu § 35. Je zapotřebí striktně rozlišovat mezi veřejnou zakázkou rozdělenou na části a rozdělením veřejné zakázky. V prvním případě jde v podstatě o vymezení dílčích částí jedné veřejné zakázky v rámci jediného zadávacího řízení tak, aby bylo například možné provést v rámci jednotlivých částí veřejné zakázky hodnocení nabídek dle samostatných kritérií hodnocení či umožnit v jednotlivých částech veřejné zakázky účast širšího okruhu dodavatelů včetně těch, kteří by nebyli objektivně schopni splnit veřejnou zakázku celou. Veřejná zakázka rozdělená na části je tak stále materiálně i formálně jednou veřejnou zakázkou. Nestanoví-li komentovaný zákon jinak, postupuje zadavatel v zadávacím řízení při výběru dodavatele v jednotlivých částech veřejné zakázky odděleně, jak vyplývá z § 101 (srov. komentář k tomuto ustanovení).

Působnost komentovaného ustanovení však dopadá i na veřejné zakázky rozdělené tak, že jsou zadávány ve zcela samostatných zadávacích řízeních. Tato skutečnost vyplývá jak z prvního odstavce komentovaného ustanovení, tak z § 35. Ten jako veřejné zakázky dělené na části rozlišuje jak veřejné zakázky zadávané v jednom zadávacím řízení, v němž se uplatní rozdělení na části, tak části téže veřejné zakázky, zadávané ve zcela samostatných řízeních. Podmínkou pro rozdělení veřejné zakázky na části zadávané v samostatných zadávacích řízeních v souladu se zákonem je mimo jiné právě dodržení pravidel ohledně sčítání předpokládaných hodnot těchto z pohledu zadávacího procesu samostatných částí veřejné zakázky dle komentovaného ustanovení.

Oproti úpravě dle zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. komentovaný zákon v návaznosti na rozvinutou rozhodovací praxi rozdělování veřejných zakázek na části poskytuje podrobnější pravidla pro stanovení předpokládané hodnoty a postupů při zadávání veřejné zakázky rozdělené na části.

K odst. 1

Aby nedocházelo k obcházení zákona tím, že by zadavatelé rozdělením veřejné zakázky snižovali předpokládané hodnoty jednotlivých částí tak, aby je mohli zadávat jednoduššími postupy, stanovuje zákon o zadávání veřejných zakázek podobně jako § 13 odst. 4 z. v. z. 2006 obecné pravidlo, že předpokládanou hodnotou veřejné zakázky rozdělené na části je součet předpokládaných hodnot všech těchto částí. Je přitom nerozhodné, jaký způsob zadávání jednotlivých částí je zadavatelem zvolen (zejm. zda jsou zadávány všechny části veřejné zakázky v jednom zadávacím řízení či ve více samostatných zadávacích řízeních). Pro zadávání veřejných zakázek na části platí rovněž obecná pravidla pro stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky podle § 16 z. z. v. z. Na základě takto stanovené předpokládané hodnoty je zadavatel povinen určit režim dané veřejné zakázky, od něhož se odvíjí volba druhu zadávacího řízení.

Zákon rovněž nově oproti zákonu o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. upřesňuje, že pravidlo ohledně sčítání předpokládaných hodnot se uplatní bez ohledu na to, zda zadavatel veřejnou zakázku zadává sám, ve spolupráci s jiným zadavatelem či jinou osobou, která není zadavatelem (ke spolupráci zadavatelů při společném zadávání veřejné zakázky srov. komentář k § 7 a násl.). Toto pravidlo je odrazem skutečnosti vyplývající z druhého odstavce komentovaného ustanovení. Dle něho je pro posouzení, zda více částí tvoří dohromady jedinou veřejnou zakázku, rozhodné kritérium existence funkčního celku, jehož části jsou pořizovány ve vzájemné časové souvislosti. Naopak identita, resp. vztah mezi více zadavateli (případně jinými osobami) rozhodný není.

K odst. 2

Komentovaný odstavec doplňuje obecná pravidla pro stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky podle § 16 (navázaná na pravidla pro vymezení předmětu veřejné zakázky podle § 14) pro případy veřejných zakázek rozdělených na části. Do předpokládané hodnoty se musí zahrnout hodnota všech plnění, která tvoří jeden funkční celek a jsou zadávána v jedné časové souvislosti. Tento koncept vychází z dosavadní rozhodovací praxe, která za jednu veřejnou zakázku považuje souhrn plnění, která spolu souvisejí, a to na základě funkčních a časových hledisek.

V této souvislosti autoři tohoto komentáře zastávají právní názor, že komplexní pojem „funkční celek“ může zahrnovat (dle vlastností konkrétní veřejné zakázky) i další kritéria vzájemné souvislosti předmětu více částí veřejné zakázky, která byla v rozhodovací praxi vztahující se k zákonu o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. zmiňována samostatně, tedy zejména místní a věcnou souvislost, případně i urbanistická hlediska apod. Otázku, zda výše uvedená dílčí hlediska jsou rozhodná pro závěr, zda více částí tvoří jeden funkční celek, je třeba v konkrétních případech posuzovat samostatně na základě konkrétních okolností a v souladu se zásadou přiměřenosti. Například u jednodušších staveb kanalizační či jiné síťové infrastruktury téhož zadavatele na území více regionů, kde z důvodu nákladů funguje v jednotlivých regionech relativně samostatný a na sobě nezávislý trh, nebude namístě o funkčním celku hovořit u místně oddělených a funkčně nepropojených staveb ve více regionech. Naopak funkční celek mohou tvořit provozní soubory a stavební objekty komunikační infrastruktury, které jsou sice umístěny samostatně ve velkých vzdálenostech, avšak jsou propojeny např. bezdrátovými přenosovými technologiemi, přičemž teprve takto propojený funkční celek má pro zadavatele ekonomický význam.

Skutečnost, že zákon výslovně hovoří o existenci funkčního celku tvořeného jednotlivými plněními zadávanými ve vzájemných časových souvislostech jako o kritériu určujícím, zda je dána povinnost sčítat předpokládané hodnoty jednotlivých částí veřejné zakázky, je třeba hodnotit jako významný posun pozitivním směrem oproti právní úpravě zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb., která takové výkladové vodítko neobsahovala a hovořila výlučně o vzájemné souvislosti jednotlivých plnění bez bližšího vymezení. Volba funkčního celku, tvořeného plněními poskytovanými ve vzájemné časové souvislosti, coby určujícího kritéria pro sčítání předpokládaných hodnot se jeví jako smysluplné vyústění rozhodovací praxe k zákonu o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb., nepostihuje však případy zadávání veřejných zakázek s identickým či ve vysoké míře obdobným předmětem, rozděleným pouze dle časového hlediska. Na tyto případy veřejných zakázek pravidelné povahy pamatuje § 19.

Pokud jsou jednotlivé části veřejné zakázky, které spolu souvisí dle kritérií uvedených v komentovaném odstavci, zadávány v oddělených zadávacích řízeních, musí volba režimu zadávacích řízení odpovídat předpokládané hodnotě celé veřejné zakázky. Totéž platí i pro postup výběru dodavatelů v jednotlivých částech téhož zadávacího řízení určeného k zadání veřejné zakázky rozdělené na části. Výjimku z tohoto pravidla upravuje následující odst. 3 komentovaného ustanovení.

K odst. 3

V tomto odstavci je uvedena výjimka z obecné povinnosti zadavatele zadávat jednotlivé části veřejné zakázky podle pravidel odpovídajících předpokládané hodnotě celé veřejné zakázky. Zadavatel může zadat části veřejné zakázky podle pravidel odpovídajících předpokládaným hodnotám těchto částí zakázky tehdy, pokud:

- předpokládaná hodnota takto zadávaných částí veřejné zakázky nepřesáhne 20 % předpokládané hodnoty zakázky celé, a zároveň

- předpokládaná hodnota jednotlivé části veřejné zakázky je nižší než částka stanovená nařízením vlády.

První z podmínek je projevem skutečnosti, že zadavatel může jednoduššími postupy odpovídajícími hodnotám daných částí veřejné zakázky zadat i více než jednu část veřejné zakázky. Omezením je pouze maximální rozsah takto zadávaných částí stanovenou hranicí 20 % (včetně) hodnoty celé veřejné zakázky. Druhá podmínka předpokládá stanovení maximální hodnoty jedné části veřejné zakázky zadávané postupy odpovídajícími její předpokládané hodnotě nařízením vlády. Uvedené dvě podmínky musejí být při zadávání částí veřejné zakázky podle odst. 3 komentovaného ustanovení splněny kumulativně.

Judikatura a rozhodovací praxe:

Při posouzení, zda se v konkrétním případě jedná o jednu či více veřejných zakázek, musí Úřad přihlížet zejména k místním, časovým a věcným souvislostem zadavatelem poptávaného plnění, případně ke skutečnosti, zda toto plnění tvoří jeden funkční celek. Vždy je nutné posoudit, zda se v případě zadávaných plnění jedná o dílčí části předmětu plnění jedné veřejné zakázky, či jde o samostatné veřejné zakázky. Platí, že ze strany zadavatele nesmí dojít k obcházení zákona, tedy k záměrnému dělení veřejné zakázky za účelem jejího postupného zadávání méně formálnějšími postupy, či dokonce za účelem úplnému se vyhnutí postupu podle zákona. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 25. 2. 2015, č. j. ÚOHS-S55/2015/VZ-5482/2015/531/JDo)

Podle § 13 odst. 1 zákona mají zadavatelé povinnost stanovit předpokládanou hodnotu veřejné zakázky již před zahájením zadávacího řízení. Od správného stanovení předpokládané hodnoty se přitom odvíjí např. i volba příslušného druhu zadávacího řízení, určení správné (zákonné) délky lhůty pro podání nabídek apod. Úřad v dalším konstatuje, že z § 13 odst. 4 zákona zcela jednoznačně vyplývá, že pokud je veřejná zakázka rozdělena na části, tzn. podle § 98 zákona, jako je tomu v šetřeném případě, je pro stanovení její předpokládané hodnoty rozhodující součet předpokládaných hodnot všech částí takto rozdělené veřejné zakázky. Ve světle shora popsaných závěrů tudíž Úřad uvádí, že jestliže zadavatel zamýšlí rozdělit podle § 98 odst. 1 zákona konkrétní veřejnou zakázku na více částí, musí při stanovení její předpokládané hodnoty postupovat podle § 13 odst. 4 zákona. Nemůže proto stanovit předpokládanou hodnotu pouze izolovaně pro každou dílčí část veřejné zakázky, nýbrž je povinen stanovit předpokládanou hodnotu veřejné zakázky jako celku. Úřad podotýká, že skutečnost, že na veřejnou zakázku musí být před zahájením zadávacího řízení nazíráno jako na celek, platí bez rozdílu, zda veřejná zakázka sestává z jednoho předmětu veřejné zakázky, či zda je tvořena více dílčími částmi. Úřad připouští, že pokud je veřejná zakázka podle § 98 odst. 1 zákona rozdělena na více částí, pak v průběhu zadávacího řízení se její dílčí části stávají de facto samostatnými veřejnými zakázkami, které mají do určité míry svůj samostatný osud – mohou do nich být podávány samostatné nabídky, může dojít ze zákonem aprobovaných důvodů k jejich zrušení apod. Onen popsaný „samostatný osud“ si však lze, Úřad zdůrazňuje, reálně představit až v průběhu zadávacího řízení. Před zahájením zadávacího řízení však veřejná zakázka, která bude zadavatelem podle § 98 odst. 1 zákona rozdělena na více částí, tvoří jednolitý celek, přičemž zadavatel je, Úřad podotýká, pro potřeby dalšího průběhu zadávacího řízení povinen stanovit předpokládanou hodnotu této veřejné zakázky v souladu s požadavky § 13 odst. 1 a odst. 4 zákona.

Úřad na tomto místě odkazuje na § 98 odst. 4 zákona, z něhož lze bez nejmenších pochybností dovodit, že pokud zadavatel hodlá veřejnou zakázku rozdělit na více částí ve smyslu § 98 odst. 1 zákona, je povinen při stanovení její předpokládané hodnoty podle § 13 odst. 4 zákona sečíst hodnoty dílčích částí takto rozdělené veřejné zakázky. Úřad opakuje, že zadavatel stanovil předpokládanou hodnotu veřejné zakázky č. 1 na částku 51 090 675 Kč bez DPH. Uvedená hodnota v sobě tudíž zahrnovala součet předpokládaných hodnot všech 24 částí veřejné zakázky, na něž byla veřejná zakázka č. 1 rozdělena. Vzhledem ke skutečnosti, že předpokládaná hodnota veřejné zakázky č. 1 (tj. 51 090 675 Kč bez DPH) zcela evidentně přesahovala prahovou hodnotu vymezenou v § 16a písm. b) zákona, tzn. částku 50 000 000 Kč bez DPH, přičemž byla v šetřeném případě splněna i podmínka vztahující se k osobě zadavatele (zadavatel spadal do kategorie veřejných zadavatelů podle § 2 odst. 2 písm. d) zákona – viz výše), byla veřejná zakázka č. 1 bez nejmenších pochyb významnou veřejnou zakázkou podle § 16a písm. b) zákona.

Úřad uvádí, že na výše řečeném nemůže ničeho změnit ani fakt, že předměty plnění, poptávané v rámci veřejné zakázky č. 1, spolu, podle slov zadavatele, nikterak nesouvisely. Úřad předesílá, že zadavatel se z libovolných příčin rozhodl veřejnou zakázku č. 1 zadávat jako jednu veřejnou zakázku, byť ji podle § 98 odst. 1 zákona rozdělil na celkem 24 dílčích částí. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 24. 3. 2015, č. j. ÚOHS-S53,54/2015/VZ-7640/2015/531/ESt)

Předně je tedy nutno zdůraznit, že zákon o veřejných zakázkách nezakazuje samotné rozdělení veřejné zakázky na části (ustanovení § 98 odst. 1 z. v. z.). Není však přípustné, aby tímto způsobem zadavatel uměle rozdělil jedinou veřejnou zakázku na více veřejných zakázek a v důsledku toho snížil hodnotu zakázky (respektive zakázek) pod zákonný finanční limit (ustanovení § 13 odst. 3 z. v. z.). Jediná veřejná zakázka může být zadávána po částech, nicméně stále se bude jednat o jedinou zakázku, jejíž hodnota je rovna součtu hodnot všech částí (ustanovení § 13 odst. 4 z. v. z.). Části veřejné zakázky tedy nelze prezentovat jako samostatné veřejné zakázky a vyhnout se tímto způsobem postupům platným pro kategorii veřejných zakázek, do které by měla jako celek (při součtu hodnot všech částí) spadat. (rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 17. 9. 2015, sp. zn. 7 As 211/2015)

Související ustanovení:

§ 14 – základní rozdělení druhů veřejných zakázek, § 15 – hlavní předmět veřejné zakázky, § 16 – předpokládaná hodnota veřejné zakázky, § 35 – veřejné zakázky rozdělené na části, § 101 – rozdělení veřejné zakázky na části

§ 19

Předpokládaná hodnota veřejných zakázek pravidelné povahy

1. Předpokládaná hodnota veřejné zakázky, jejímž předmětem jsou pravidelně pořizované nebo trvající dodávky nebo služby, se stanoví jako

1. skutečná cena uhrazená zadavatelem za dodávky nebo služby stejného druhu během předcházejících 12 měsíců nebo předchozího účetního období, které je delší než 12 měsíců, upravená o změny v množství nebo cenách, které lze očekávat během následujících 12 měsíců, nebo

2. součet předpokládaných hodnot jednotlivých dodávek a služeb, které mají být zadavatelem zadány během následujících 12 měsíců nebo v účetním období, které je delší než 12 měsíců, pokud nemá k dispozici údaje podle písmene a).

2. Má-li být smlouva uzavřena na dobu delší než 12 měsíců, upraví se předpokládaná hodnota veřejné zakázky stanovená podle odstavce 1 podle § 20 nebo 21.

3. Za veřejné zakázky podle odstavce 1 se nepovažují veřejné zakázky s takovým předmětem, jehož jednotková cena je v průběhu účetního období proměnlivá a zadavatel pořizuje takové dodávky či služby opakovaně podle svých aktuálních potřeb.
K odst. 1

Komentované ustanovení zakotvuje pravidlo pro stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky na pravidelně pořizované či trvající dodávky nebo služby. Komentované ustanovení se tak nevztahuje na veřejné zakázky na stavební práce. Důvodem pro zařazení tohoto ustanovení do zákona je, aby nedocházelo k umělému snižování předpokládaných hodnot veřejných zakázek tak, že by zadavatel během jednoho roku pořizoval stejné plnění opakovaně jako oddělené veřejné zakázky, přestože by si byl nutnosti pravidelných či trvajících dodávek či služeb vědom a měl zároveň dostatečně určitou představu o potřebném rozsahu tohoto plnění v daném roce. Pravidelně pořizovanými nebo trvajícími dodávkami či službami se rozumí takové plnění, které je realizováno opakovaně a jehož rozsah a hodnota jsou pro zadavatele v časovém horizontu nejméně 12 kalendářních měsíců předvídatelné. Rozdíl mezi pravidelně pořizovaným a trvajícím plněním tkví v tom, že trvající plnění je poskytováno kontinuálně (např. zajištění připojení k internetu či služby podpory pro softwarové vybavení zadavatele). Pravidelně pořizované plnění oproti tomu představuje opakované jednorázové poskytování dodávek či služeb podle aktuálních potřeb zadavatele (např. dodávky papíru či jiného spotřebního materiálu pro administrativu zadavatele).

Pro stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky na pravidelně pořizované nebo trvající dodávky nebo služby platí obecné pravidlo sčítání předpokládaných hodnot poptávaného plnění za 12 kalendářních měsíců. Písmeno a) komentovaného odstavce stanovuje jako primární metodu určení předpokládané hodnoty veřejné zakázky na pravidelně pořizované nebo trvající dodávky nebo služby jako skutečné ceny uhrazené zadavatelem (tj. nikoli předpokládaná hodnota veřejné zakázky na toto plnění v předcházejícím období) za toto plnění v předcházejících 12 kalendářních měsících (resp. delším účetním období, pokud v tomto období zadavatel přecházel z kalendářního účetního roku na hospodářský rok či naopak ve smyslu zákona o účetnictví), kterou zadavatel upraví o změny v množství nebo cenách, které lze během následujících 12 kalendářních měsíců očekávat. Za účelem co nejvyšší přesnosti stanovení předpokládané hodnoty tak zadavatel bude logicky vycházet ze svých vlastních údajů o hodnotě příslušného poptávaného plnění. Zákon v této souvislosti zjevně vychází z předpokladu, že zadavatelé jsou schopni na výroční bázi provádět jednak analýzu vlastního hospodaření za uplynulé časové období, jednak plánovat své nákupy na budoucí období.

Písm. b) komentovaného odstavce pak stanovuje jako sekundární metodu stanovení předpokládané hodnoty sečtení předpokládaných hodnot jednotlivých dodávek a služeb, které mají být zadavatelem zadány během následujících 12 měsíců (případně delšího účetního období). Jde tedy v podstatě o zadavatelův kvalifikovaný odhad. Je třeba zdůraznit, že tato metoda je z principu méně přesná než metoda primární podle písm. a). Zadavatel ji tak použije dle komentovaného zákona jedině tehdy, pokud nemá údaje o skutečných cenách uhrazených za toto plnění v předcházejících 12 měsících, což je myslitelné v podstatě pouze v případě, že dané plnění v tomto období nepořizoval, případně vůbec neexistoval. I zde však zákon presumuje schopnost zadavatele plánovat svou hospodářskou činnost na výroční bázi.

K odst. 2

Odstavec 2 komentovaného ustanovení upravuje stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky na pravidelně pořizované nebo trvající dodávky nebo služby, při jejichž zadávání zadavatel předpokládá uzavření smlouvy na dobu delší než 12 kalendářních měsíců. V takovém případě je předpokládaná hodnota stanovená podle odst. 1 upravena podle § 20 a § 21 (viz komentář k těmto ustanovením), tedy vztažena k předpokládané době trvání smlouvy (případně v zákonem stanovených případech k době 48 měsíců).

K odst. 3

Toto ustanovení upravuje výjimku z obecného pravidla podle odst. 1. Zadavatel podle této výjimky není povinen způsobem podle odst. 1 a 2 sčítat předpokládané hodnoty těch veřejných zakázek na dodávky či služby, jejichž jednotková cena je v průběhu účetního období proměnlivá a zadavatel tyto dodávky nebo služby pořizuje opakovaně podle svých aktuálních potřeb (např. nákup pohonných hmot, letenek, nákup burzovních komodit). Uvedená výjimka vychází ze skutečnosti, že právě proměnlivost ceny v čase objektivně znemožňuje stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky dle obecných pravidel pro její stanovení. Smyslem výjimky je pak primárně umožnit zadavateli flexibilně reagovat na proměnlivost cen pořizovaných dodávek nebo služeb ve svůj prospěch, tedy nezatěžovat zadavatele formálními povinnostmi vyplývajícími z přísnějšího režimu zadávacího řízení v situaci, kdy by tyto povinnosti (např. předepsané lhůty) mohly pro zadavatele zmařit možnost pořídit plnění za výhodných podmínek daných aktuálním cenovým vývojem. Je však třeba pamatovat na to, že rovněž při využívání tohoto pravidla je každý zadavatel povinen vždy postupovat v souladu s obecnými zásadami ve smyslu § 6. Lze rovněž dovodit, že pravidla pro aplikaci uvedené výjimky musejí být vykládána restriktivně, aby nedocházelo k jejímu zneužívání a k obcházení zákona.

Judikatura a rozhodovací praxe:

Jestliže má být podle § 13 odst. 1 z. v. z. předpokládaná hodnota veřejné zakázky kalkulována na základě zadavatelem předpokládané výše peněžitého závazku vyplývající z plnění veřejné zakázky a jestliže podle § 13 odst. 8 věty první z. v. z. je při stanovení předpokládané hodnoty zadavatel povinen sečíst předpokládané hodnoty obdobných, spolu souvisejících dodávek či služeb, které hodlá pořídit v průběhu účetního období, pak toto pravidlo nelze striktně vykládat v tom smyslu, že se do předpokládané hodnoty veřejné zakázky, od níž se pak odvíjí zadavatelův postup podle zákona o veřejných zakázkách, mají kalkulovat výlučně ta plnění, u nichž má zadavatel předem naprostou jistotu, že je bude v průběhu jednoho účetního období určitě také poptávat. Takto zužující výklad § 13 odst. 1 z. v. z. by nutně mohl vést např. k aprobaci až natolik absurdního postupu, kdy by (v možné modelové situaci) zadavatel každý měsíc v roce „objevoval“ aktuální potřebu opakovaného pořizování zboží téhož charakteru a k nim by přiřazoval „právě volné“ finanční prostředky v částce 1 999 999 Kč bez DPH, což by vedlo k celkovým dvanácti nákupům, každému ve výši splňující limit veřejné zakázky malého rozsahu, celkově ovšem v celoročním součtu v částce dosahující limitu veřejné zakázky nadlimitní. Má-li být zákon o veřejných zakázkách aplikován smysluplně, pak je i při výkladu § 13 odst. 1 z. v. z. zapotřebí vycházet ze základního cíle zákonné úpravy předepisující postupy zadavatelů při nakládání s veřejnými prostředky, kterým je především jejich úspora, kdy je v soutěži vybrána nejvhodnější nabídka – tj. buď nabídka nejlevnější, nebo nabídka jinak nejvýhodnější, tj. nabídka, která nejlépe vyhovuje stanoveným požadavkům zadavatele dle jím stanovených kritérií hodnocení nabídek. Tím, že o veřejnou zakázku probíhá soutěž mezi více subjekty, jsou uchazeči o veřejnou zakázku nepřímo nuceni počínat si jako v každém jiném obchodněprávním vztahu a nabídnout co nejlepší kvalitu poptávaného plnění za cenu pro zadavatele nejvýhodnější, a tím jsou i zadavatelé nuceni počínat si jako v případě, kdy by plnění poptávali nikoli za prostředky veřejné, nýbrž za prostředky své soukromé. (rozsudek Krajského soudu v Brně ze dne 6. 12. 2011, sp. zn. 62 Af 54/2010)

Související ustanovení:

§ 16 – předpokládaná hodnota veřejné zakázky, § 20 – zvláštní pravidla pro předpokládanou hodnotu veřejných zakázek na dodávky, § 21 – zvláštní pravidla pro předpokládanou hodnotu veřejných zakázek na služby

§ 20

Zvláštní pravidla pro předpokládanou hodnotu
veřejných zakázek na dodávky

Pro stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky na dodávky je rozhodná u smlouvy na dobu

1. určitou předpokládaná výše úplaty za celou dobu trvání smlouvy,

2. neurčitou nebo jejíž trvání nelze přesně vymezit předpokládaná výše úplaty za 48 měsíců.

K § 20

Komentované ustanovení upravuje zvláštní pravidla pro stanovení předpokládané hodnoty veřejných zakázek na dodávky související s délkou trvání smlouvy na plnění předmětu veřejné zakázky. Dobu trvání smlouvy na plnění veřejné zakázky je nutné vykládat jako dobu trvání předpokládanou zadavatelem při vymezování předmětu veřejné zakázky a zadávacích podmínek, tedy bez ohledu na to, zda smlouvu bude možné reálně ukončit i dříve (např. výpovědí či odstoupením) některou ze smluvních stran. Předpokládaná hodnota veřejné zakázky na dodávky se primárně stanoví jako předpokládaná výše úplaty (tedy předpokládaná hodnota stanovená zejm. podle § 16) za celou dobu předpokládaného trvání smlouvy. Pokud dobu trvání smlouvy nelze určit nebo jde o smlouvu na dobu neurčitou, bude předpokládanou hodnotou předpokládaná výše úplaty za poskytnuté dodávky po dobu 48 měsíců trvání smlouvy.

Související ustanovení:

§ 16 – předpokládaná hodnota veřejné zakázky, § 19 – předpokládaná hodnota veřejných zakázek pravidelné povahy

§ 21

Zvláštní pravidla pro předpokládanou hodnotu
veřejných zakázek na služby

1. Pro stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky na služby, u které se nestanoví celková smluvní cena, je rozhodná předpokládaná výše úplaty

1. za celou dobu trvání smlouvy, je-li doba trvání smlouvy rovna 48 měsíců nebo kratší,

2. za 48 měsíců u smlouvy na dobu neurčitou, nebo smlouvy s dobou trvání delší než 48 měsíců.

2. Do předpokládané hodnoty musí zadavatel také zahrnout

1. u pojišťovacích služeb pojistné, provizi a jiné související platby,

2. u bankovních a finančních služeb poplatky, provize, úroky a jiné související platby,

3. při projektové činnosti honoráře, provize a jiné související odměny.

K odst. 1

Komentované ustanovení upravuje zvláštní pravidla pro stanovení předpokládané hodnoty veřejných zakázek na služby související s délkou trvání smlouvy na plnění předmětu veřejné zakázky. Dobu trvání smlouvy na plnění veřejné zakázky na služby je nutné vykládat jako dobu trvání předpokládanou zadavatelem při vymezování předmětu veřejné zakázky a zadávacích podmínek (nejčastěji stanovenou jako dobu účinnosti smlouvy v jejím závazném vzoru), tedy bez ohledu na to, zda smlouvu bude možné reálně ukončit i dříve (např. výpovědí či odstoupením) některou ze smluvních stran.

Předpokládaná hodnota veřejné zakázky na služby je dána předpokládanou výší úplaty ze smlouvy za dobu jejího předpokládaného trvání. V případě, že smlouva na plnění veřejné zakázky má být uzavřena na dobu neurčitou či na dobu delší než 48 kalendářních měsíců, bude předpokládaná hodnota předpokládanou výší úplaty právě za dobu 48 měsíců trvání této smlouvy.

K odst. 2

Komentovaný odstavec reflektuje čl. 5 odst. 13 klasické směrnice a stanovuje další podrobná pravidla ve vztahu ke specifickým druhům služeb – službám pojišťovacím, bankovním a finančním, a službám spočívajícím ve výkonu projektových činností. Uvedené specifické služby představují takové služby, které lze podřadit do příslušných kategorií plnění dle hlavního slovníku CPV.

V případě pojišťovacích služeb se do předpokládané hodnoty veřejné zakázky za dobu trvání smlouvy (resp. 48 měsíců jejího trvání) vedle pojistného zahrnuje rovněž provize, kterou lze rozumět jakoukoli úplatu za výkon zprostředkovatelské činnosti v pojišťovnictví ve smyslu § 3 písm. a) zákona č. 38/2004 Sb., o pojišťovacích zprostředkovatelích a samostatných likvidátorech pojistných událostí, a další platby související s pojištěním.

V případě, že jsou předmětem veřejné zakázky bankovní či finanční služby, zahrnují se do předpokládané hodnoty veřejné zakázky poplatky. Poplatky v bankovnictví postrádají legální definici. Lze za ně považovat obecně jakékoli platby za poskytování bankovních služeb, které jsou vymezeny v § 1 zák. č. 21/1992 Sb., o bankách. Obdobně v případě projektových činností zákon zdůrazňuje, že součástí předpokládané hodnoty jsou odměny související s prováděním projekčních činností bez ohledu na to, jakým způsobem jsou tyto odměny stanoveny a jak jsou formálně označovány.

Komentovaný odstavec ve vztahu k vybraným kategoriím služeb představuje zpřesnění a doplnění pravidla dle § 16 odst. 2, podle nějž platí, že do předpokládané hodnoty veřejné zakázky se zásadně zahrne hodnota veškerých plnění, která mohou vyplývat ze smlouvy na veřejnou zakázku.

Judikatura a rozhodovací praxe:

Předpokládaná hodnota veřejné zakázky musí být obligatorně stanovena v souladu s pravidly stanovenými v zákoně o veřejných zakázkách (§ 13 odst. 2 zákona); jde-li o veřejnou zakázku na pojišťovací služby, pak je základem pro stanovení této hodnoty výše pojistného, jakož i jakýchkoli jiných dalších odměn souvisejících s těmito službami. (rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 26. 1. 2011, sp. zn. 2 Afs 132/2009, č. 2495/2012 Sb. NSS)

Úřad uvádí, že služby makléře nejsou zadavateli poskytovány zdarma, nýbrž za úplatu ve výši provize. Úhrada provize je pak konstruována tím způsobem, že je makléři uhrazena tou pojišťovnou, s níž zadavatel uzavře konkrétní pojistnou smlouvu. K výše uvedenému tvrzení zadavatele, že se nejedná o úplatu ve smyslu zákona, je nutné uvést, že zákon sice dále nerozvádí význam pojmu úplatnosti, nicméně by bylo příliš účelové chápat úplatnost pouze ve smyslu přímé platby zadavatele dodavateli. Ačkoliv se jedná o úplatu zpravidla hrazenou zadavatelem, nelze vyloučit ani „nepřímou“ úhradu zadavatele, a to např. v případech nepeněžitého protiplnění či v případech jiných konstrukcí úplaty. V každém případě se v takových případech jedná pouze o rozlišný způsob úhrady ceny, nikoliv o bezplatně poskytované dodávky, služby event. stavební práce. V projednávaném případě je výše popsaný způsob úhrady služeb makléře dán zákonem č. 38/2004 Sb., o pojišťovacích zprostředkovatelích a samostatných likvidátorech pojistných událostí a o změně živnostenského zákona (zákon o pojišťovacích zprostředkovatelích a likvidátorech pojistných událostí), (viz § 8 cit. zákona). Namísto toho, aby za služby makléře platil přímo zadavatel (klient), cenu služeb následně uhradí ta pojišťovna, s níž zadavatel uzavře pojistnou smlouvu, a to formou provize, která pro tento účel smluvena. Provize se tak stává přímo nákladem pojišťovny souvisejícím se sjednáním konkrétního pojištění. Navíc je tedy nereálné, aby provize nebyla pojišťovnou zohledněna při kalkulaci výše pojistného klientovi (zadavateli), jak ve svém vyjádření uvádí Dopravní podnik města Brna. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 19. 12. 2008, č. j. S257/2008/VZ-23325/2008/530/RP)

Postupný vznik potřeb řešit různé právní otázky však není dostatečným důvodem pro rozdělování právních služeb na jednotlivé veřejné zakázky, jak bylo výše vysvětleno. Postupné vyvstávání nových právních otázek, které zadavatel musí řešit, zapadá do koncepce vytvořené krajským soudem: uchazeč je zavázán poskytovat právní služby, jejichž potřeba vyvstane v určitém časovém období. Také v posuzovaném případě, přestože (jak stěžovatel tvrdil) vyvstala potřeba uzavřít smlouvu na posouzení postupu Pozemkového fondu neočekávaně, vyřešil snadno takto nastalou situaci uzavřením smlouvy se stejným subjektem, s nímž měl uzavřeno již několik smluv předešlých. Argument stěžovatele by tak měl smysl pouze pokud by jím byla tvrzena nutnost vyhledat jiný, odlišně odborně specializovaný subjekt, a s ním teprve uzavřít smlouvu na tyto specifické právní služby. Fakt, že byla smlouva uzavřena opět se stěžovatelem, podporuje výklad krajského soudu, že žalobci mohli uzavřít jedinou smlouvu o právních službách, která by obsáhla veškeré, byť snad i později vzniklé potřeby žalobce b).

U veřejných zadavatelů si navíc lze jen obtížně představit, že u nich vyvstanou zcela náhle a nepředvídatelně situace, u nichž budou muset řešit zcela specifické právní otázky. Právní služby mají být, jak také zmínil krajský soud, především pokryty vlastními zaměstnanci zadavatele; v případě, že musí zadavatel využít služeb externích subjektů, mají takové služby vždy souvislost s činností zadavatele, jeho působností a hospodařením se svěřeným majetkem z veřejných rozpočtů. Zadavatel by proto měl být schopen alespoň odhadnout, jaké právní služby, resp. z jaké oblasti práva, může v období, jehož se příslušná smlouva týká, potřebovat. (rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 30. 9. 2011, sp. zn. 8 Afs 31/2011, č. 2735/2013 Sb. NSS)

Související ustanovení:

§ 16 – předpokládaná hodnota veřejné zakázky, § 19 – předpokládaná hodnota veřejných zakázek pravidelné povahy

§ 22

Zvláštní pravidla pro předpokládanou hodnotu
veřejných zakázek na stavební práce

Poskytuje-li zadavatel dodavateli dodávky, služby nebo stavební práce, které jsou nezbytné pro poskytnutí zadavatelem požadovaných stavebních prací, zahrne jejich hodnotu do předpokládané hodnoty veřejné zakázky.

K § 22

Komentované ustanovení transponuje čl. 5 odst. 7 klasické směrnice. Stanovuje zvláštní pravidlo pro stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky na stavební práce. V případě, že zadavatel poskytuje dodavateli nezbytná plnění, která dodavatel využije při provádění zadaných stavebních prací, zahrnuje se hodnota těchto plnění do předpokládané hodnoty veřejné zakázky na stavební práce. To může nastat například v případě, kdy zadavatel poskytne dodavateli stavební materiál, technické vybavení nebo, např. v rámci smluvní součinnosti, montážní či kompletační práce potřebné pro realizaci stavebních prací. Důvodem je skutečnost, že i tato plnění, přestože nejde o peněžitá plnění jako smluvní odměna dodavateli, jsou plněními z veřejných prostředků, která musí zadavatel na realizaci veřejné zakázky vydat.

Související ustanovení:

§ 16 – předpokládaná hodnota veřejné zakázky

§ 23

Předpokládaná hodnota ve zvláštních případech

1. Pro stanovení předpokládané hodnoty rámcové dohody nebo dynamického nákupního systému je rozhodná souhrnná předpokládaná hodnota všech veřejných zakázek, které mohou být na základě rámcové dohody nebo v dynamickém nákupním systému zadány.

2. V případě řízení o inovačním partnerství zadavatel stanoví celkovou předpokládanou hodnotu výzkumných a vývojových činností, které proběhnou ve všech fázích inovačního partnerství, a celkovou předpokládanou hodnotu dodávek, služeb nebo stavebních prací, které mohou být v rámci inovačního partnerství vyvinuty a pořízeny; předpokládanou hodnotou veřejné zakázky je součet předpokládaných hodnot podle věty první.
K odst. 1

Rovněž pro oblast rámcových dohod a dynamického nákupního systému stanovuje zákon speciální pravidla pro stanovení výše předpokládané hodnoty. V případě těchto dvou institutů zadavatel stanoví předpokládanou hodnotu veřejné zakázky na základě maximální předpokládané hodnoty všech veřejných zakázek, které je možné zadat právě za dobu trvání dotčené rámcové dohody či dynamického nákupního systému. S ohledem na skutečnost, že komentované ustanovení obsahuje zvláštní úpravu pro specifické zákonné instituty, přičemž jak rámcová dohoda, tak dynamický nákupní systém jsou omezeny určitou dobou trvání, lze usuzovat, že komentovaný odstavec se prosadí nad pravidly dle § 20 a § 21 v tom smyslu, že předpokládaná hodnota rámcové dohody nebo dynamického nákupního systému není omezena dobou 48 měsíců v případech (výjimečných a odůvodněných – srov. § 131 odst. 3), kdy rámcová dohoda či dynamický nákupní systém mají trvat delší dobu.

K odst. 2

Druhý odstavec komentovaného ustanovení se týká stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky zadávané v novém druhu zadávacího řízení zavedeného zákonem o zadávání veřejných zakázek – řízení o inovačním partnerství. Předpokládaná hodnota takové veřejné zakázky se stanovuje na principu kumulace předpokládaných hodnot samotného plnění, které je výsledkem inovačního partnerství a které může být pořízeno zadavatelem, a dále předpokládané hodnoty činností v oblasti výzkumu a vývoje, které budou v rámci inovačního partnerství financovány zadavatelem, bez ohledu na fázi inovačního partnerství.

Judikatura a rozhodovací praxe:

Ve vztahu k povinnosti zadavatele oznámit výsledek šetřeného zadávacího řízení Úřad uvádí, že zadavatel zavedl dynamický nákupní systém (viz bod 1. odůvodnění tohoto příkazu), v rámci něhož stanovil předpokládanou hodnotu veřejných zakázek zadávaných v tomto systému ve výši 8 200 000 Kč bez DPH, přičemž podle § 13 odst. 7 zákona v případě rámcových smluv a dynamického nákupního systému je předpokládanou hodnotou maximální předpokládaná hodnota všech veřejných zakázek, které mají být zadány za dobu trvání rámcové smlouvy či dynamického nákupního systému. Z výše uvedeného plyne povinnost zadavatele výsledek jednotlivých zadávacích řízení zadávaných v rámci dynamického nákupního systému uveřejňovat, neboť předpokládaná hodnota zakázek zadaných v dynamickém nákupním systému svým rozsahem odpovídá nadlimitní veřejné zakázce, pro niž je stanovena povinnost uveřejňování dle § 146 odst. 1 písm. b) zákona. V této souvislosti Úřad dále konstatuje, že podle § 93 odst. 2 zákona při zavedení dynamického nákupního systému a zařazení dodavatelů do dynamického nákupního systému postupuje zadavatel v souladu s pravidly otevřeného řízení až do okamžiku zadání veřejných zakázek v dynamickém nákupním systému. (příkaz ÚOHS ze dne 21. 9. 2015, č. j. ÚOHS-S0622/2015/VZ-29343/2015/523/LSt)

Související ustanovení:

§ 16 – předpokládaná hodnota veřejné zakázky, § 70 – podmínky použití řízení o inovačním partnerství, § 131 až 137 – rámcová dohoda, § 138 až 142 – dynamický nákupní systém

Díl 3

Režim veřejné zakázky

§ 24

(Volba režimu veřejné zakázky)

Režim veřejné zakázky se určí podle její předpokládané hodnoty, pokud nejde o zjednodušený režim podle § 129. Zadavatel je povinen dodržet režim určený při zahájení zadávacího řízení, a to i v případě, že by byl oprávněn použít jiný režim.

K § 24

Komentované ustanovení definuje pojem „režim veřejné zakázky“. Dle zákona o zadávání veřejných zakázek se rozlišuje režim veřejné zakázky malého rozsahu, režim podlimitní, nadlimitní a zjednodušený, přičemž první tři jmenované jsou určeny její předpokládanou hodnotou. Zjednodušený režim, upravený § 129, je určen předmětem plnění veřejné zakázky, která má být v tomto režimu zadávána. Předpokládaná hodnota veřejné zakázky zadávané ve zjednodušeném režimu není rozhodná, nejde-li o předpokládanou hodnotu nepřekračující limit pro veřejnou zakázku malého rozsahu. V takovém případě není zadavatel povinen zadávací řízení vůbec provést na základě výjimky dle § 31.

Režim veřejné zakázky malého rozsahu a veřejné zakázky zadávané v podlimitním a nadlimitním režimu je určen předpokládanou hodnotou plnění určenou dle pravidel § 16 a násl. Aby veřejná zakázka mohla být zadávána v podlimitním režimu, musí být výše její předpokládané hodnoty nižší než limity stanovené pro veřejnou zakázku zadávanou v nadlimitním režimu (finanční limity pro nadlimitní veřejné zakázky jsou stanoveny příslušným nařízením vlády). V případě, že je předpokládaná hodnota veřejné zakázky rovna nebo nižší než stanovený limit pro veřejnou zakázku malého rozsahu, lze v takovém případě aplikovat zákonnou výjimku a postupovat při jejím zadávání bez zadávacího řízení, ovšem za dodržení základních zásad stanovených § 6, jak vyplývá z § 31.

Správné určení režimu veřejné zakázky je klíčové pro další postup v zadávacím řízení, neboť k podlimitnímu režimu se vážou odlišná zákonná ustanovení, která zadání veřejné zakázky zjednodušují oproti zadání veřejné zakázky v nadlimitním režimu. Jedná se o veřejné zakázky, u nichž není kladen takový důraz na kontrolu vynakládání veřejných prostředků, jako je tomu u nadlimitních veřejných zakázek, resp. jejichž zadávání není významné z pohledu vlivu na společný trh Evropské unie (a na něm panující hospodářskou soutěž). Jak je totiž známo, zadávání podlimitních veřejných zakázek nespadá do věcné působnosti evropských zadávacích směrnic, jimiž není upraveno. Pravidla ohledně zadávání podlimitních veřejných zakázek tedy přesahují rámec právní úpravy evropských zadávacích směrnic.

V případě veřejné zakázky malého rozsahu je intenzita veřejného zájmu na regulaci jejich zadávání z povahy věci ještě nižší než u podlimitních veřejných zakázek. Z tohoto důvodu a patrně i ve snaze nezatěžovat pořizování jednoduchých plnění nadbytečnou administrativní zátěží zákonodárce umožňuje jejich zadávání mimo zadávací řízení za předpokladu dodržení základních zásad dle § 6.

V souvislosti s výše uvedeným je nezbytné upozornit na pravidlo obsažené v poslední větě komentovaného ustanovení. Dle něj v případě, že zadavatel při zahájení zadávacího řízení použije jiný režim, než byl oprávněn použít, je povinen tento režim dodržet po celé zadávací řízení. Obdobné pravidlo obsahoval také zákon o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb., který však byl v této otázce konkrétnější a uváděl, že v případě, že zadavatel zahájí zadávání podlimitní veřejné zakázky postupem platným pro zadávání nadlimitní veřejné zakázky, postupuje podle ustanovení platných pro zadávání nadlimitní veřejné zakázky, a zároveň zahájí-li zadavatel zadávání veřejné zakázky malého rozsahu postupem platným pro zadávání podlimitní veřejné zakázky, postupuje podle ustanovení platných pro zadávání podlimitní veřejné zakázky.

Komentované ustanovení je v této věci poněkud obecnější. Navzdory této obecnosti je však jeho význam nadále třeba vykládat tak, že zadavatel je povinen dokončit zadávací řízení v režimu, v jakém zadávací řízení zahájil, pokud je tento režim přísnější (zpravidla na základě dobrovolné volby zadavatele) oproti režimu, jaký byl zadavatel oprávněn k zadávání veřejné zakázky použít. Neměla by totiž nastat situace, kdy by zadavatel zahájil zadávací řízení v mírnějším režimu, než k jakému byl povinen s ohledem na předpokládanou hodnotu veřejné zakázky (např. zadávání nadlimitní veřejné zakázky v podlimitním režimu). Taková situace by byla ve zjevném rozporu s větou první komentovaného ustanovení.

Komentované ustanovení odkazuje také na zjednodušený režim. V něm zadavatel postupuje pouze v případě, že se jedná o zadávání veřejné zakázky na sociální a jiné zvláštní služby uvedené v příloze č. 4, tj. například služby zdravotní péče, sociální péče a související služby, služby náboženských organizací, ale i hotelové a restaurační služby, přičemž u těchto služeb je vždy uveden také CPV kód, který je rozhodný pro jejich přesnou specifikaci. Tato plnění zadavatel bude zadávat ve zjednodušeném režimu nejen v případě „běžných“ veřejných zakázek, ale i u koncesí. Z uvedeného plyne, že možnost využít zjednodušený režim se váže na určitý předmět veřejné zakázky, nikoli na předpokládanou hodnotu takové veřejné zakázky. Důvodem zařazení tohoto režimu do zákona je především zvláštní charakter služeb dle přílohy č. 4 a snaha umožnit zadavateli lépe přizpůsobit zadávací podmínky jejich specifikům, popřípadě zohlednit zvláštní potřeby různých kategorií koncových uživatelů daných služeb (včetně různým způsobem znevýhodněných skupin).

V návaznosti na výše uvedené se může stát, že veřejná zakázka na služby v sobě bude zahrnovat jak sociální či jiné zvláštní služby dle přílohy č. 4, tak i služby do této kategorie nezařazené. V takovém případě se bude situace posuzovat podle § 129 odst. 1, platného pro smíšené zakázky. Pro podřazení veřejné zakázky pod zjednodušený režim bude určující, zda mají služby dle přílohy č. 4 v rámci dané veřejné zakázky vyšší předpokládanou hodnotu než ostatní služby pořizované v rámci téže veřejné zakázky.

Judikatura a rozhodovací praxe:

Úřad obecně k § 26 odst. 5 zákona (z. v. z.) uvádí, že se jedná o fakultativní ustanovení, kdy je veřejnému zadavateli umožněno použít pro zadávání veřejné zakázky, pro kterou může použít jednodušší režim zákona, i striktnější režim zákona. Zahájí-li však veřejný zadavatel zadávání veřejné zakázky ve striktnějším režimu zákona, je povinen až do ukončení zadávacího řízení postupovat v takto zvoleném zadávacím řízení a plnit všechny zákonné povinnosti kladené na tento přísnější zákonný režim.

V šetřeném případě rozhodl-li se veřejný zadavatel při zahájení zadávacího řízení, že bude v případě podlimitní veřejné zakázky postupovat podle pravidel platných pro nadlimitní veřejné zakázky, a tedy v přísnějším zákonném režimu, byl povinen v celém procesu zadávání veřejné zakázky dodržet pravidla platná pro zadávání nadlimitní veřejné zakázky. Jinými slovy, v průběhu zahájeného otevřeného zadávacího řízení postupem pro nadlimitní veřejnou zakázku není zadavatel oprávněn měnit postup a rozhodnout o tom, že bude nadále postupovat podle ustanovení platných pro podlimitní veřejné zakázky. Zadavatel je povinen zadávání podlimitní veřejné zakázky procesem platným pro nadlimitní veřejné zakázky dokončit. V uvedeném případě se tak formuje fikce nadlimitní veřejné zakázky, kdy předpokládaná hodnota podlimitní veřejné zakázky se nemění, avšak zadavatel při jejím zadávání postupuje podle pravidel platných pro nadlimitní veřejné zakázky. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 18. 10. 2013, č. j. ÚOHS-S462/2013/VZ-20406/2013/514/
/ZČa)

Vzhledem k tomu, že se v daném případě jedná o veřejnou zakázku malého rozsahu, jejíž celková předpokládaná hodnota činí 979 338 Kč bez DPH, přičemž zadavatel zahájil její zadávání postupem platným pro zadávání podlimitní veřejné zakázky, tedy byl ve smyslu § 26 odst. 5 zákona povinen postupovat podle ustanovení zákona platných pro zadávání podlimitní veřejné zakázky, byl zadavatel podle § 156 odst. 1 zákona ve spojení s § 156 odst. 2 zákona povinen uveřejnit na profilu zadavatele odůvodnění předmětné veřejné zakázky, resp. každé z částí předmětné veřejné zakázky, do 3 pracovních dnů od uveřejnění oznámení o zahájení zadávacího řízení, tj. do 3. 4. 2014. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 24. 11. 2015, č. j. ÚOHS-S0826/2015/VZ-40852/2015/521/OPi)

Související ustanovení:

§ 6 – zásady zadávání veřejných zakázek, § 16 – předpokládaná hodnota veřejné zakázky, § 31 – výjimka pro veřejné zakázky malého rozsahu, § 32 – pravidla zadávání smíšených zakázek, § 129 – zjednodušený režim

§ 25

Nadlimitní veřejná zakázka

Nadlimitní veřejnou zakázkou je veřejná zakázka, jejíž předpokládaná hodnota je rovna nebo přesahuje finanční limit stanovený nařízením vlády zapracovávajícím příslušné předpisy Evropské unie4). Nadlimitní veřejnou zakázku zadává zadavatel v nadlimitním režimu podle části čtvrté, pokud není zadávána podle části páté až sedmé, nebo u ní zadavatel neuplatnil výjimku z povinnosti zadat ji v zadávacím řízení.

4) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES.

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/25/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb a o zrušení směrnice 2004/17/ES.

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/23/EU ze dne 26. února 2014 o udělování koncesí.

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/81/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci postupů při zadávání některých zakázek na stavební práce, dodávky a služby zadavateli v oblasti obrany a bezpečnosti a o změně směrnic 2004/17/ES a 2004/18/ES.

K § 25

Komentované ustanovení upravuje pojem nadlimitní veřejné zakázky, tedy veřejné zakázky zadávané v nadlimitním režimu. Režim veřejné zakázky obecně upravuje § 24 a mezi tyto režimy řadí obecně režim veřejné zakázky malého rozsahu, režim podlimitní, nadlimitní a zjednodušený, přičemž v případě prvních třech jmenovaných je rozhodující předpokládaná hodnota zadávané veřejné zakázky.

Pro zařazení veřejné zakázky do nadlimitního režimu je rozhodující, zda její předpokládaná hodnota bez daně z přidané hodnoty dosahuje alespoň příslušného finančního limitu pro nadlimitní veřejnou zakázku. Tyto finanční limity pro nadlimitní veřejné zakázky jsou určené příslušným nařízením vlády. S ohledem na skutečnost, že dané finanční limity jsou odvozeny od prahových hodnot stanovených na úrovni Evropské unie, které by měly být každé 2 roky revidovány, znamená přenesení konkrétních finančních limitů pro nadlimitní veřejné zakázky do samostatného předpisu z pohledu přehlednosti legislativy a potřebné flexibility při přijímání vládních nařízení vhodnější řešení, než jakým by byla pravidelná novelizace finančních hodnot stanovených přímo v zákoně na dvouleté bázi.

Skutečnost, že je zadávána nadlimitní veřejná zakázka, je rozhodující pro správnou aplikaci jednotlivých zákonných ustanovení. V případě, že se na veřejnou zakázku nevztahují zákonné výjimky z povinnosti ji zadat v zadávacím řízení dle § 29, je zadavatel povinen postupovat podle části čtvrté komentovaného zákona, která upravuje právě pravidla postupu pro zadávání veřejných zakázek v nadlimitním režimu. Tato pravidla by měla důsledně implementovat příslušné normy klasické směrnice, jejíž věcná působnost se vztahuje primárně právě na zadávání nadlimitních veřejných zakázek z pohledu zákona. Důvodem pro stanovení obecně přísnějších pravidel pro zadávání nadlimitních veřejných zakázek je skutečnost, že tyto veřejné zakázky jsou s ohledem na svou finanční hodnotu považovány v jistém smyslu za významné z hlediska společného trhu v rámci Evropské unie a celoevropského zájmu na ochraně hospodářské soutěže na tomto společném trhu.

Judikatura a rozhodovací praxe:

Vzhledem k tomu, že ustanovení § 14 odst. 1 zákona rozlišuje způsob stanovení předpokládané hodnoty veřejné zakázky podle doby, na niž má být příslušná smlouva uzavřena, je nutno vycházet z faktu, že zadavatel v tomto případě předpokládal uzavření smlouvy na dobu neurčitou (viz bod 21 odůvodnění tohoto rozhodnutí). Podle ustanovení § 14 odst. 1 písm. b) zákona ve spojení s ustanovením § 15 odst. 1 zákona je tedy nutno předpokládanou hodnotu veřejné zakázky stanovit na základě předpokládané výše celkového peněžitého závazku zadavatele za 48 měsíců (tj. za čtyři roky). Předpokládaná hodnota předmětné veřejné zakázky tedy podle ustanovení § 14 odst. 1 písm. b) zákona ve spojení s ustanovením § 15 odst. 1 zákona činí 12 000 000 Kč bez DPH, která je čtyřnásobkem částky 3 000 000 Kč; tj. částky podle bodu 2 výzvy násobené čtyřmi roky (48 měsíců). V návaznosti na ustanovení § 12 zákona se tedy jedná o nadlimitní veřejnou zakázku na služby... s odkazem na ustanovení § 25 zákona může zadavatel tento druh zadávacího řízení v případě veřejných zakázek na služby použít pro zadání podlimitních veřejných zakázek. Vzhledem k tomu, že se však v tomto případě jedná o nadlimitní veřejnou zakázku na služby, nebyl zadavatel oprávněn zadat předmětnou veřejnou zakázku ve zjednodušeném podlimitním řízení. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 4. 6. 2014, č. j. ÚOHS-S708/2013/VZ-11820/2014/512/JMa/JLí)

Související ustanovení:

§ 16 odst. 1 – předpokládaná hodnota veřejné zakázky, § 24 – volba režimu veřejné zakázky, § 29 – obecné výjimky, § 55 a násl. – nadlimitní režim

Související předpisy:

nařízení vlády o finančních limitech

§ 26

Podlimitní veřejná zakázka

1. Podlimitní veřejnou zakázkou je veřejná zakázka, jejíž předpokládaná hodnota nedosahuje limitu podle § 25 a přesahuje hodnoty stanovené v § 27.

2. Podlimitní veřejnou zakázku zadává zadavatel v podlimitním režimu podle části třetí, pokud ji nezadává ve zjednodušeném režimu, nebo u ní neuplatnil výjimku z povinnosti zadat ji v zadávacím řízení.
K odst. 1

Komentované ustanovení upravuje pojem podlimitní veřejné zakázky, tedy veřejné zakázky, na jejíž zadávání se uplatní pravidla pro podlimitní režim. Za podlimitní veřejné zakázky je třeba považovat ty veřejné zakázky, jejichž předpokládaná hodnota je sice neřadí mezi nadlimitní veřejné zakázky ve smyslu § 25, ovšem které zároveň svou předpokládanou hodnotou převyšují finanční limity stanovené pro veřejné zakázky malého rozsahu prostřednictvím § 27. Bude se tedy jednat o veřejné zakázky, jejichž předpokládané hodnoty činí v případě veřejných zakázek na dodávky nebo veřejných zakázek na služby více než 2 000 000 Kč nebo v případě veřejných zakázek na stavební práce více než 6 000 000 Kč, avšak zároveň nedosáhnou finančního limitu nadlimitních veřejných zakázek stanoveného v § 25. V souvislosti s výše uvedeným je nezbytné zdůraznit, že předpokládaná hodnota veřejných zakázek je pro účely zákona a jednotlivých finančních limitů rozhodná ve své podobě bez daně z přidané hodnoty, a to v návaznosti na § 16 odst. 1, který toto pravidlo explicitně uvádí. Pravidla pro zadávání veřejných zakázek v podlimitním režimu jsou stanovena nad rámec evropských zadávacích směrnic, které zásadně s ohledem na tržní význam upravují pouze zadávání nadlimitních veřejných zakázek ve smyslu komentovaného zákona.

K odst. 2

Určení předpokládané hodnoty veřejné zakázky a její následné podřazení pod zákonem předvídaný režim je nezbytné pro její správné zadání dle zákonných ustanovení, neboť zákon stanoví odlišná pravidla pro zadávání veřejné zakázky v návaznosti na skutečnost, o jaký režim se jedná. V případě, že jde o podlimitní veřejnou zakázku, použije zadavatel pro její zadání ustanovení obsažená v části třetí zákona, která se týkají explicitně podlimitního režimu. Uvedené platí, pokud zadavatel tuto veřejnou zakázku nezadává ve zjednodušeném režimu, v němž se zadávají sociální a jiné zvláštní služby dle přílohy č. 4, nebo zadavatel neuplatnil výjimku z povinnosti zadat ji v zadávacím řízení, přičemž tyto zákonné výjimky jsou uvedeny obecně v § 29 a přímo pro podlimitní veřejné zakázky v § 30. Ke druhému odstavci komentovaného ustanovení je však třeba doplnit, že zadavateli nic nebrání, aby podlimitní veřejnou zakázku zadával v nadlimitním režimu, pokud od počátku zadávacího řízení až do jeho ukončení dodržuje pravidla platná pro tento režim bez ohledu na předpokládanou hodnotu veřejné zakázky. Tato možnost vyplývá z § 24 věty druhé.

Judikatura a rozhodovací praxe:

Jak je patrné z obdržené dokumentace a z výše uvedeného, zadavatel před uzavřením smlouvy o dílo nepostupoval v souladu se zákonem, neboť veřejnou zakázku nezadal v žádném zákonem stanoveném zadávacím řízení podle § 21 zákona, ačkoliv předpokládanou hodnotu veřejné zakázky stanovil ve výši 6 000 000 Kč bez DPH. Výběru vybraného uchazeče nepředcházelo žádné transparentně provedené zadávací řízení, které by objektivně dokládalo, že smluvní vztah s vybraným uchazečem vznikl při zajištění řádně fungujícího soutěžního prostředí a při dodržení principů rovného zacházení, zákazu diskriminace a zásady transparentního nakládání s veřejnými prostředky. Zadavatel přistoupil k uzavření smlouvy bez realizace předchozího zadávacího řízení podle zákona, i když se podle stanovené předpokládané hodnoty jednalo o podlimitní veřejnou zakázku na stavební práce. Zadavatel tak tímto postupem nesplnil svou povinnost stanovenou v ustanovení § 21 zákona. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 18. 9. 2013, č. j. ÚOHS-S399/2013/VZ-17886/2013/521/DRa)

Související ustanovení:

§ 16 odst. 1 – předpokládaná hodnota veřejné zakázky, § 25 – nadlimitní veřejná zakázka, § 27 – veřejná zakázka malého rozsahu, § 29 – obecné výjimky, § 30 – výjimky pro podlimitní veřejné zakázky, § 52 a násl. – podlimitní režim, § 129 – zjednodušený režim, § 130 a násl. – zvláštní postupy

Související předpisy:

nařízení vlády o finančních limitech

§ 27

Veřejná zakázka malého rozsahu

Veřejnou zakázkou malého rozsahu je veřejná zakázka, jejíž předpokládaná hodnota je rovna nebo nižší v případě veřejné zakázky

1. na dodávky nebo na služby částce 2 000 000 Kč, nebo

2. na stavební práce částce 6 000 000 Kč.

K § 27

Komentované ustanovení upravuje pojem veřejné zakázky malého rozsahu a tuto definuje prostřednictvím finančních limitů. Jedná se tak o veřejné zakázky, jejichž předpokládaná hodnota nepřevyšuje 2 000 000 Kč (pro veřejné zakázky na dodávky a pro veřejné zakázky na služby), resp. nepřevyšuje 6 000 000 Kč (pro veřejné zakázky na stavební práce). V souvislosti s výše uvedeným je nezbytné zdůraznit, že předpokládaná hodnota veřejných zakázek je pro účely zákona a jednotlivých finančních limitů rozhodná ve své podobě bez daně z přidané hodnoty, a to v návaznosti na § 16 odst. 1, který toto pravidlo explicitně uvádí.

Výše uvedené veřejné zakázky se považují za veřejné zakázky malého rozsahu, které není zadavatel povinen dle výjimky uvedené v § 31 zadat podle zákona o zadávání veřejných zakázek, v této souvislosti však nelze opomenout skutečnost, že dle dikce zákona má zadavatel i při využití této výjimky povinnost dodržet základní zásady uvedené v § 6. Rovněž je třeba poznamenat, že zadavatel je oprávněn i veřejné zakázky malého rozsahu zadávat v podlimitním nebo nadlimitním režimu za předpokladu, že od počátku po celou dobu zadávacího řízení dodržuje pravidla odpovídající zvolenému režimu. Tato možnost vyplývá z § 24 věty druhé.

Judikatura a rozhodovací praxe:

Jak je patrné z obdržené dokumentace a z výše uvedeného, zadavatel před uzavřením smlouvy o dílo nepostupoval v souladu se zákonem, neboť veřejnou zakázku nezadal v žádném zákonem stanoveném zadávacím řízení podle § 21 zákona, ačkoliv předpokládanou hodnotu veřejné zakázky stanovil ve výši 6 000 000 Kč bez DPH. Výběru vybraného uchazeče nepředcházelo žádné transparentně provedené zadávací řízení, které by objektivně dokládalo, že smluvní vztah s vybraným uchazečem vznikl při zajištění řádně fungujícího soutěžního prostředí a při dodržení principů rovného zacházení, zákazu diskriminace a zásady transparentního nakládání s veřejnými prostředky. Zadavatel přistoupil k uzavření smlouvy bez realizace předchozího zadávacího řízení podle zákona, i když se podle stanovené předpokládané hodnoty jednalo o podlimitní veřejnou zakázku na stavební práce. Zadavatel tak tímto postupem nesplnil svou povinnost stanovenou v ustanovení § 21 zákona. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 18. 9. 2013, č. j. ÚOHS-S399/2013/VZ-17886/2013/521/Dra)

Související ustanovení:

§ 6 – zásady zadávání veřejných zakázek, § 16 – předpokládaná hodnota veřejné zakázky, § 26 – podlimitní veřejná zakázka, § 31 – výjimka pro veřejné zakázky malého rozsahu

Související předpisy:

nařízení vlády o finančních limitech

§ 28

Vymezení některých dalších pojmů

1. Pro účely tohoto zákona se rozumí

1. zadávacími podmínkami veškeré zadavatelem stanovené

1. podmínky průběhu zadávacího řízení,

2. podmínky účasti v zadávacím řízení,

3. pravidla pro snížení počtu účastníků zadávacího řízení nebo snížení počtu předběžných nabídek nebo řešení,

4. pravidla pro hodnocení nabídek,

5. další podmínky pro uzavření smlouvy na veřejnou zakázku podle § 104,

2. zadávací dokumentací veškeré písemné dokumenty obsahující zadávací podmínky, sdělované nebo zpřístupňované účastníkům zadávacího řízení při zahájení zadávacího řízení, včetně formulářů podle § 212 a výzev uvedených v příloze č. 6 k tomuto zákonu,

3. kvalifikací způsobilost a schopnost dodavatele plnit veřejnou zakázku,

4. žádostí o účast údaje nebo doklady prokazující kvalifikaci dodavatele, které dodavatel podal písemně zadavateli na základě zadávací dokumentace,

5. předběžnou nabídkou údaje nebo doklady, které dodavatel podal písemně zadavateli na základě zadávací dokumentace,

6. nabídkou údaje nebo doklady, které dodavatel podal písemně zadavateli na základě zadávací dokumentace,

7. identifikačními údaji obchodní firma nebo název, sídlo, právní forma, jde-li o právnickou osobu, a obchodní firma nebo jméno nebo jména a příjmení, jde-li o fyzickou osobu,

8. vybraným dodavatelem účastník zadávacího řízení, kterého zadavatel vybral k uzavření smlouvy,

9. elektronickým nástrojem programové vybavení, případně jeho součásti, které jsou spojeny se sítí nebo službou elektronických komunikací a umožňují prostřednictvím této sítě nebo služby příjem

1. nabídek,

2. předběžných nabídek,

3. žádostí o účast,

4. žádosti o zařazení do systému kvalifikace podle § 166 odst. 5,

5. žádostí o účast nebo návrhů v soutěži o návrh, nebo

6. aukčních hodnot v elektronické aukci,

v elektronické podobě, včetně jejich zpracování zahrnujícího digitální kompresi a uchovávání dat a pořízení záznamů o provedených úkonech, jež jsou nedílnou součástí jejich programového vybavení,

1. profilem zadavatele elektronický nástroj, který umožňuje neomezený dálkový přístup a na kterém zadavatel uveřejňuje informace a dokumenty ke svým veřejným zakázkám,

2. životním cyklem všechny po sobě jdoucí nebo provázané fáze, zahrnující výzkum a vývoj, pokud mají být provedeny, výrobu, obchod a jeho podmínky, přepravu, užívání a údržbu, po celou dobu existence předmětu dodávky nebo stavby nebo poskytování služby, od získání surovin nebo vytvoření zdrojů po odstranění, likvidaci a ukončení služby nebo používání,

3. štítkem dokument, osvědčení nebo potvrzení dokládající, že dodávka, služba, stavební práce, proces nebo postup splňují určité požadavky,

4. elektronickou aukcí opakující se elektronický proces, v jehož rámci účastníci zadávacího řízení prostřednictvím elektronického nástroje předkládají nové snížené nabídkové ceny, nebo nové hodnoty odpovídající jiným kritériím hodnocení, a který umožňuje sestavit aktuální pořadí nabídek při použití automatických metod jejich hodnocení,

5. vojenským materiálem zbraně, střelivo a další materiál, který je speciálně určen, zkonstruován nebo přizpůsoben pro vojenské účely; seznam vojenského materiálu je uveden v příloze č. 1 k tomuto zákonu,

6. mimořádně nízkou nabídkovou cenou nabídková cena nebo náklady uvedené účastníkem zadávacího řízení, které se jeví jako mimořádně nízké ve vztahu k předmětu veřejné zakázky.

2. Pokud nebyla žádost o účast, předběžná nabídka nebo nabídka zadavateli doručena ve lhůtě nebo způsobem stanoveným v zadávací dokumentaci, nepovažuje se za podanou a v průběhu zadávacího řízení se k ní nepřihlíží.
K § 28

V komentovaném ustanovení jsou obsaženy tzv. legální definice některých pojmů používaných zákonem. Jedná se o legislativní pomůcku, jejímž účelem by měla být snazší orientace při používání a výkladu některých dalších pojmů, tedy těch pojmů, které nejsou definovány zákonem na jeho jiných místech. Uvedené zákonné definice slouží pro použití v rámci a pro účely komentovaného zákona (viz uvedení „pro účely tohoto zákona se rozumí“). Z řady zákonných definic je patrná jejich inspirace z pojmosloví evropských zadávacích směrnic.

K odst. 1 písm. a)

Zadávacími podmínkami jsou veškeré podmínky stanovené zadavatelem, týkající se průběhu zadávacího řízení, účasti v zadávacím řízení, pravidel pro snížení počtu účastníků zadávacího řízení nebo snížení počtu předběžných nabídek, pravidel pro hodnocení nabídek, stejně jako další podmínky pro uzavření smlouvy na veřejnou zakázku, které jsou uvedeny v § 104. Komentované ustanovení tento pojem vymezuje poměrně podrobněji než zákon o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb., jehož dikce se omezovala na pouhé konstatování, že se jedná o veškeré požadavky zadavatele uvedené v oznámení či výzvě o zahájení zadávacího řízení, zadávací dokumentaci či jiných dokumentech obsahujících vymezení předmětu veřejné zakázky. Významový posun oproti zákonu o veřejných zakázkách lze charakterizovat jako příklon k jejich materiálnímu významu, jímž je stanovení podmínek významných pro průběh zadávacího řízení v kategoriích dle bodů 1 až 5 komentované části výkladového ustanovení.

V rámci zadávacích podmínek je zadavatel především povinen popsat podmínky účasti v zadávacím řízení veřejné zakázky včetně podmínek kvalifikace a technických podmínek, jejichž hlavním účelem je vymezení požadavků zadavatele na předmět veřejné zakázky. Za všech okolností však zákon zadavateli ukládá vymezit podmínky účasti (zejména v části vymezující předmět veřejné zakázky) v podrobnostech nezbytných pro účast dodavatele v zadávacím řízení, tedy přesně a s potřebnou určitostí. Zákon i rozhodovací praxe ÚOHS k této problematice stanoví jasnou odpovědnost zadavatele za správnost a úplnost zadávacích podmínek (blíže k této problematice srov. komentář k § 36).

K odst. 1 písm. b)

Pojem zadávacích podmínek je třeba odlišit od pojmu „zadávací dokumentace“. Dle zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. byla zadávací dokumentace chápána jako soubor dokumentů vymezujících podrobně požadavky na předmět veřejné zakázky. Dle zákona se však zadávací dokumentace stává významově jiným pojmem, pod který se řadí veškeré písemné dokumenty obsahující zadávací podmínky, sdělované nebo zpřístupňované účastníkům zadávacího řízení při zahájení zadávacího řízení, včetně formulářů podle § 212, prostřednictvím kterých zadavatel uveřejňuje zákonem stanovené informace ve Věstníku veřejných zakázek, a výzev uvedených v příloze č. 6 k tomuto zákonu (např. výzva k podání nabídek ve zjednodušeném podlimitním řízení či užším řízení atp.). Významový posun pojmu „zadávací dokumentace“ je tedy s ohledem na jeho legální definici třeba chápat tak, že se jím míní soubor specifikovaných dokumentů sloužících jako nosič zadávacích podmínek. Zákon váže pojem zadávací dokumentace výlučně na dokumenty sdělované či zpřístupňované při zahájení zadávacího řízení účastníkům zadávacího řízení. Autoři tohoto komentáře se však domnívají, že uvedené pravidlo představuje jistou legislativní nepřesnost. Toto přesvědčení vychází především ze skutečnosti, že zákon předpokládá zpřístupňování určitých dokumentů spadajících pod pojem zadávací dokumentace (např. výzva k podání nabídek v užším řízení dle bodu B přílohy č. 6) až v průběhu zadávacího řízení, nikoli při jeho zahájení. Není přitom znám racionální důvod, proč pouze z důvodu jiného než zákonem předvídaného okamžiku zpřístupnění tyto dokumenty vyjímat ze zadávací dokumentace, do níž nepochybně materiálně spadají. Autoři tohoto komentáře se dále domnívají, že za součást zadávací dokumentace je nutně třeba považovat i jakoukoli její změnu nebo doplnění dle § 99 po zahájení zadávacího řízení. Konečně, součást zadávací dokumentace tvoří nepochybně i formuláře či jiné uveřejňované dokumenty spadající do legální definice, jimiž se při zahájení zadávacího řízení zadavatel obrací na neomezený okruh dodavatelů, kteří ještě nejsou účastníky zadávacího řízení, neboť nespadají do některé z definic dle § 47. I zde si autoři tohoto komentáře nejsou vědomi důvodu, na jehož základě by neměly dokumenty, jinak spadající pod pojem zadávací dokumentace, být pod tento pojem zařazeny jen proto, že byly sděleny či zpřístupněny v okamžiku, kdy dané zadávací řízení ještě nemělo žádné účastníky.

K odst. 1 písm. c)

Zadavatel má prostřednictvím kvalifikace možnost ověřit si na základě vlastností vážících se k osobě dodavatele, zda je tento dodavatel schopen splnit závazky plynoucí z předmětu veřejné zakázky. Zadavatel tedy získává určitou míru jistoty, že s dodavatelem, který požadovanou kvalifikaci splnil, může uzavřít smlouvu na plnění předmětu veřejné zakázky bez větších pochybností o způsobilosti takového dodavatele splnit své závazky. Z pohledu systematiky zákona spadá vymezení podmínek kvalifikace mezi podmínky účasti v zadávacím řízení, blíže definované v § 37. Posouzení kvalifikace jako součást posouzení podmínek účasti je zásadně jedním z obligatorních kroků v rámci procesu směřujícího k výběru dodavatele, jak plyne z § 39. Oproti právní úpravě zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. nově zákon o zadávání veřejných zakázek výslovně v obecné rovině umožňuje provést posouzení kvalifikace (resp. posouzení veškerých podmínek účasti) nejen před hodnocením nabídek, ale i po něm. Toto pravidlo se samozřejmě neuplatní u vícefázových zadávacích řízení, kde je prokázání kvalifikace nutným předpokladem pro postup účastníka zadávacího řízení do fáze, v níž má k hodnocení nabídek teprve dojít (srov. komentář k jednotlivým druhům zadávacího řízení dle části čtvrté).

Kvalifikace zahrnuje požadavky na základní a profesní způsobilost a dále požadavky na ekonomickou a technickou kvalifikaci (blíže srov. komentář k § 73 a násl.). Povinností zadavatele je vždy stanovit profesní způsobilost a ekonomickou a technickou kvalifikaci tak, aby požadavky na prokázání splnění jednotlivých kvalifikačních předpokladů byly přiměřené složitosti a rozsahu předmětu plnění veřejné zakázky. Právě nastavením ekonomické a technické kvalifikace zadavatelem tak dochází z povahy věci k omezení okruhu účastníků zadávacího řízení. Pokud však zadavatel dodrží své povinnosti a stanoví kvalifikační požadavky způsobem, který je přiměřený rozsahu a složitosti předmětu plnění veřejné zakázky, představuje takové omezení okruhu dodavatelů (a tím i hospodářské soutěže) tzv. legitimní selekci, jež je zcela souladná se zákonem. Jak totiž bylo uvedeno, právě kvalifikace představuje zákonný nástroj pro zadavatele, aby omezili riziko uzavření smlouvy s dodavatelem, který zejména z důvodu své nezkušenosti, nedostatečných technických či jiných kapacit nebo z důvodu nepřiměřeně nízké hospodářské síly nebude schopen plnit veškeré své závazky plynoucí ze smlouvy uzavřené na plnění veřejné zakázky.

K prokázání splnění příslušných částí kvalifikace lze využít seznamu kvalifikovaných dodavatelů nebo systému certifikovaných dodavatelů, a to včetně zahraničního seznamu dodavatelů, upravených v části šesté zákona.

K odst. 1 písm. d)

Žádost o účast, resp. její podání dodavatelem, představuje úkon, jímž zpravidla (srov. účast v užším řízení na základě předběžného zájmu dle § 58 odst. 5) bývá založena účast dodavatele v těch druzích zadávacích řízení, které podávání žádostí o účast jako úkon dodavatelů předvídají. Konkrétně se v rámci druhů zadávacích řízení dle části čtvrté zákona jedná o užší řízení, jež se zahajuje oznámením o zahájení zadávacího řízení, kterým zadavatel vyzývá neomezený počet dodavatelů k podání žádosti o účast, jednací řízení s uveřejněním, řízení se soutěžním dialogem a řízení o inovační partnerství. Po obsahové stránce představuje žádost o účast písemný nosič údajů určených k prokázání splnění kvalifikace. Součástí žádosti o účast jsou tedy především údaje a doklady prokazující kvalifikaci dodavatele podle pravidel, jež zadavatel stanovil v zadávací dokumentaci.

K odst. 1 písm. e)

Podání předběžných nabídek je zadavatel oprávněn požadovat v rámci jednacího řízení s uveřejněním a v rámci řízení o inovačním partnerství. V těchto druzích zadávacího řízení dochází k jednání o těchto nabídkách mezi zadavatelem a dodavateli, a proto jde pouze o předběžné nabídky i po faktické stránce. Za finální nabídku je pak třeba považovat až finální nabídku, k jejímuž podání jsou účastníci zadávacího řízení vyzváni po ukončení jednání zpravidla v souladu s jeho výsledky a závěry.

Ve vztahu k samotné legální definici předběžných nabídek je třeba poznamenat, že musí být interpretována v širším kontextu dalších ustanovení zákona, která se předběžných nabídek týkají. Samotný text zákonné definice je totiž shodný s definicí nabídky, přičemž je zjevné, že předběžná nabídka a nabídka představují významově odlišné pojmy.

K odst. 1 písm. f)

Nabídka je zásadně jednostranným právním jednáním, jímž dodavatel závazně navrhuje zadavateli podmínky, za nichž je ochoten veřejnou zakázku realizovat, a to zejména formou předkládaného návrhu smlouvy na plnění veřejné zakázky včetně detailní specifikace předmětu plnění zahrnující i údaje relevantní z hlediska pravidel pro hodnocení. Základní podmínky sestavení a podání nabídky stanoví zákon v § 103, obsahové náležitosti pak stanoví zadavatel v zadávací dokumentaci. Dodavatel může podat v zadávacím řízení pouze jednu nabídku, v opačném případě musí být z účasti na zadávacím řízení vyloučen. Nabídky s variantami ve smyslu § 102 se v této souvislosti považují za jedinou nabídku.

K odst. 1 písm. g)

Toto ustanovení definuje základní identifikační údaje osob zúčastněných na zadávacím řízení (tedy zejména dodavatelů a zadavatelů). Těmito identifikačními údaji jsou obchodní firma nebo název, sídlo a právní forma, pokud jde o právnickou osobu, a obchodní firma nebo jméno, případně jména a příjmení, pokud jde o fyzickou osobu. Oproti předchozí zákonné úpravě tak zákon o zadávání veřejných zakázek již nadále nezahrnuje mezi identifikační údaje identifikační číslo.

K odst. 1 písm. h)

Vybraným dodavatelem je dle § 122 zásadně dodavatel, jehož nabídka byla na základě provedeného hodnocení (případně výsledku elektronické aukce, pokud byla použita) vybrána jako ekonomicky nejvýhodnější. V případě, že se zadávacího řízení účastní jediný účastník, může být zadavatelem takto vybrán bez provedení hodnocení. Tato skutečnost je zjevným důsledkem významu hodnocení, které spočívá ve vzájemném porovnávání nabídek dle předem stanovených pravidel pro hodnocení. V případě jediné nabídky je takové porovnávání z povahy věci vyloučeno.

Zejména s ohledem na skutečnost, že zákon umožňuje ověření podmínek účasti dodavatele až po provedení hodnocení, ale rovněž na základě jiných důvodů, jako je nepředložení dokladů vyžadovaných po vybraném dodavateli zadavatelem či zákonem, případně odepření uzavření smlouvy, může dojít v zadávacím řízení k vyloučení vybraného dodavatele. V takovém případě je zadavatel zásadně oprávněn vyzvat k uzavření smlouvy dalšího účastníka v pořadí dle provedeného hodnocení. Takto vyzvaný účastník se pak považuje za vybraného dodavatele (srov. § 125).

K odst. 1 písm. i)

Elektronickým nástrojem zákon rozumí programové vybavení, případně jeho součásti, které jsou spojeny se sítí nebo službou elektronických komunikací a umožňují prostřednictvím této sítě nebo služby v elektronické podobě příjem nabídek, předběžných nabídek, žádostí o účast, žádosti o zařazení do systému kvalifikace podle § 166 odst. 5 nebo žádostí o účast nebo návrhů v soutěži o návrh, případně aukčních hodnot v elektronické aukci, včetně jejich zpracování zahrnujícího digitální kompresi a uchovávání dat a pořízení záznamů o provedených úkonech, jež jsou nedílnou součástí jejich programového vybavení. Zákon klade po vzoru evropských směrnic značný důraz na elektronizaci zadávacího řízení, což se projevuje také v oblasti komunikace mezi zadavatelem a dodavatelem, účelem elektronizace zadávacího řízení je zejména urychlení jednotlivých procesů v zadávacím řízení a snaha o úsporu nákladů s ním spojených.

K odst. 1 písm. j)

Profil zadavatele zákon definuje jako elektronický nástroj, který umožňuje neomezený dálkový přístup, a na kterém zadavatel uveřejňuje informace a dokumenty ke svým veřejným zakázkám. Cílem samotného institutu profilu zadavatele je informovat účastníky zadávacího řízení a nezainteresovanou veřejnost o identitě zadavatele, případně o identitě provozovatele profilu zadavatele a především o rozhodných skutečnostech týkajících se příslušné veřejné zakázky, které má zadavatel povinnost dle zákona na svém profilu uveřejnit. Povinnosti spojené s profilem zadavatele a nároky na jeho strukturu a další náležitosti jsou stanoveny v § 214 a příslušné vyhlášce Ministerstva pro místní rozvoj.

K odst. 1 písm. k)

Životním cyklem jsou všechny po sobě jdoucí nebo provázané fáze, zahrnující výzkum a vývoj, pokud mají být provedeny, výrobu, obchod a jeho podmínky, přepravu, užívání a údržbu, po celou dobu existence předmětu dodávky nebo stavby nebo poskytování služby, od získání surovin nebo vytvoření zdrojů po odstranění, likvidaci a ukončení služby nebo používání jejího výsledku.

Pojem životního cyklu se uplatní především v rámci hodnocení ekonomické výhodnosti nabídky (srov. komentář k § 117). Akcentem na náklady životního cyklu zákonodárce v souladu s evropskými zadávacími směrnicemi reaguje na negativní důsledky extenzivního příklonu zadavatelů k hodnocení nabídek výlučně na základě výše pořizovací ceny. Výsledek hodnocení nákladů životního cyklu předmětu plnění veřejné zakázky by měl totiž optimálně komplexně postihnout celkové ekonomické dopady její realizace, a to nejen pro zadavatele, ale v některých aspektech i celospolečensky [zejm. environmentální náklady ve smyslu § 117 písm. b)].

K odst. 1 písm. l)

Zákon stanoví, že pojem „štítek“ představuje dokument, osvědčení nebo potvrzení dokládající, že dodávka, služba, stavební práce, proces nebo postup splňují určité požadavky. Jedná se o nově zavedený zákonný pojem, který umožňuje využít štítky k usnadnění specifikace požadavků na předmět plnění veřejné zakázky či jeho dílčí část, pokud věcně spadá do oblasti, v níž se štítky k osvědčení určitých požadavků používají (typicky energetická náročnost elektrických zařízení či budov). Podrobnosti ohledně využití štítků v zadávacím řízení stanoví § 94.

K odst. 1 písm. m)

Cílem elektronické aukce je umožnit zadavateli v závěrečné fázi zadávacího řízení dosáhnout finanční úspory za využití nástrojů, jež jsou zcela nezávislé na personálním zabezpečení zadávacího řízení ze strany zadavatele. Elektronická aukce je tedy institutem, který není samostatným zadávacím řízením, ale je pouze nadstavbou a částí procesu v rámci standardního zadávacího řízení, kterou může zadavatel aplikovat v závěrečné fázi zadávacího řízení. Pokud se zadavatel rozhodne elektronickou aukci použít (a tuto skutečnost si vyhradí v zadávacích podmínkách), stává se aukce nástrojem pro hodnocení nabídek; výsledek elektronické aukce je podkladem pro rozhodnutí zadavatele o vybraném dodavateli. Elektronická aukce spočívá ve vkládání a automatizovaném hodnocení aukčních hodnot jednotlivými účastníky zadávacího řízení zpravidla ve více aukčních kolech s tím, že v průběhu aukce účastníci nemohou identifikovat nabídnuté aukční hodnoty s ostatními účastníky zadávacího řízení, kteří takové hodnoty předložili. Podmínky a průběh elektronické aukce jsou vymezeny v § 120 a násl.

K odst. 1 písm. n)

Vojenským materiálem se rozumí zbraně, střelivo a další materiál, který je speciálně určen, zkonstruován nebo přizpůsoben pro vojenské účely. Tato definice vychází z čl. 1 odst. 6 obranné směrnice, který stanoví, že vojenským vybavením je vybavení speciálně určené či přizpůsobené pro vojenské účely, jež má být využito jako zbraň, střelivo či válečný materiál. Zákon rovněž výslovně stanoví, že seznam vojenského materiálu je uveden v příloze 1 tohoto zákona. Definice vojenského materiálů slouží především pro vymezení veřejných zakázek v oblasti obrany (viz část devátá zákona) a taktéž pro účely dvou výjimek uvedených v § 29 a § 30 (viz komentář k těmto ustanovením).

Seznam vojenského materiálu uvedený v příloze č. 1 musí být chápán pouze jako výčet druhů či typů výrobků a musí být jako takový vždy vykládán v souladu s pokrokem v této oblasti. Jedná se tedy o materiál vojenského charakteru, který byl navržen, vyvinut a vyroben speciálně pro vojenské účely. Tento materiál dle zákona rovněž zahrnuje výrobky, které přestože byly původně navrženy pro civilní použití, jsou však uzpůsobeny pro vojenské účely tak, aby mohly být využívány jako zbraně, střelivo či jiný válečný materiál (jedná se např. o civilní helikoptéry uzpůsobené pro vojenské účely). Takový materiál musí mít vždy rozeznatelné vojensko-technické vlastnosti (např. zbraňové systémy, avioniku), které umožňují plnit úkoly, jež jsou jednoznačně vojenské (např. ozbrojený průzkum, palebná podpora atd.), tj. nikoliv bezpečnostní, ačkoliv hranice mezi vojenskou a bezpečnostní oblastí se v praxi do značné míry stírají. K rozdílu mezi vojenským a bezpečnostním materiálem viz dále komentář k § 187 odst. 2.

Seznam uvedený v příloze č. 1 dále vychází z vymezení vojenského materiálu v právu Evropské unie, zejména ze Seznamu zbraní, střeliva a válečného materiálu přijatého rozhodnutím Rady 255/58 ze dne 15. dubna 1958. Tento seznam je tak stejný jako v případě použití čl. 346 SFEU. To reflektuje základní koncepci, že obranná směrnice, ve které je výše uvedená definice primárně obsažena, resp. zákon o zadávání veřejných zakázek, je základním režimem pro zadávání veřejných zakázek na dodávky vojenského materiálu, zatímco čl. 346 SFEU, resp. výjimka podle § 29 písm. s) z. z. v. z., je naplněn pouze ve výjimečných situacích, kdy speciální ustanovení zákona nepostačují k ochraně podstatných bezpečnostních zájmů České republiky. Avšak rozdíl mezi definicí obsaženou v tomto písmenu a čl. 346 odst. 1 písm. b) SFEU spočívá ve skutečnosti, že tato přímo použitelná výjimka nedopadá na výše uvedené výrobky původně civilního užití přizpůsobené pro vojenské užití.

K odst. 1 písm. o)

Zákon definuje pojem mimořádně nízké nabídkové ceny jako nabídkovou cenu či náklady uvedené účastníkem zadávacího řízení ve své nabídce, které se jeví jako mimořádně nízké ve vztahu k předmětu veřejné zakázky. Tuto nepříliš výstižnou definici je třeba vnímat v kontextu § 113, který institut mimořádně nízké nabídkové ceny podrobněji upravuje. V této souvislosti stojí za zmínku, že zákon zohledňuje aplikační praxi při postupu dle zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. a výslovně připouští, aby zadavatel dopředu určil, na základě jakých kritérií se bude při posuzování mimořádně nízké nabídkové ceny řídit, případně jaké konkrétní prahové hodnoty bude za mimořádně nízkou nabídkovou cenu považovat.

Smysl institutu mimořádně nízké nabídkové ceny, jak jej upravuje zákon, je na základní úrovni dvojí. Primárně má tento institut chránit zadavatele před uzavřením smlouvy s dodavatelem, který s cílem získat výhodu v rámci hodnocení nabídek uvede takovou cenu, za niž není plnění veřejné zakázky schopen řádně realizovat, přičemž v samotné realizační fázi buď neplní řádně, případně pouze za cenu dodatečných nákladů pro zadavatele oproti nabídnuté ceně. Institut mimořádně nízké nabídkové ceny dále slouží k ochraně konkurenčního prostředí před nežádoucími praktikami v podobě obcházení veřejnoprávní regulace týkající se předmětu plnění veřejné zakázky, obcházení předpisů na úseku pracovního práva či zneužívání neoprávněné veřejné podpory. Zákon nadále zachovává koncepci, dle níž je zadavatel před případným vyloučením účastníka zadávacího řízení z důvodu předložení mimořádně nízké nabídkové ceny povinen vyzvat tohoto účastníka k jejímu objasnění. Povinnost provést posouzení mimořádně nízké nabídkové ceny ukládá zákon zadavateli nejpozději před odesláním oznámení o výběru dodavatele.

K odst. 2

Zadavatel je povinen na základě parametrů daných zákonem stanovit v zadávací dokumentaci závazné lhůty pro podání žádosti o účast, předběžné nabídky či nabídky a rovněž způsob jejich podání. V této lhůtě a stanoveným způsobem jsou dodavatelé povinni předmětné dokumenty doručit zadavateli a v případě, že takto neučiní, nebudou jejich nabídka či jiné výše uvedené dokumenty považovány za podané a nebude k nim dále v zadávacím řízení přihlíženo. Takový dodavatel se nemůže stát účastníkem zadávacího řízení a legitimně se ucházet o veřejnou zakázku. Zákon tak přenáší odpovědnost za řádné doručení předmětných dokumentů stanoveným způsobem výlučně na dodavatele, což představuje navzdory zdánlivému formalismu žádoucí posílení právní jistoty zadavatelů zejména v mezních situacích, kdy např. dojde k podání nabídky jen o nepatrný časový úsek po uplynutí stanovené lhůty, případně pokud jsou nabídky doručeny v rozporu s předepsaným způsobem na jinou adresu či pracoviště zadavatele. V situaci, kdy zákon předpokládá, že na obou stranách kontraktačního procesu při zadávání veřejných zakázek stojí kvalifikované entity, by totiž bylo nespravedlivé požadovat po zadavatelích, aby v takových mezních situacích nesli odpovědnost za dodržení zásad zadávání veřejných zakázek při rozhodování, zda pochybení dodavatelů ohledně času či způsobu doručení předmětných dokumentů prominou, či nikoli.

Judikatura a rozhodovací praxe:

Ze zjištěných skutečností vyplývá, že zadavatel prokázání základních kvalifikačních předpokladů v oznámení o zahájení zadávacího řízení nepožadoval a učinil tak až v čl. 7.1 zadávací dokumentace. Z výše uvedených relevantních ustanovení zákona je zřejmé, že zadavatel porušil zákon, když prokázání splnění základních kvalifikačních předpokladů nepožadoval v oznámení otevřeného řízení, přičemž toto pochybení nemohlo být zhojeno tím, že zadavatel požadavek na prokázání základních kvalifikačních předpokladů uvedl v zadávací dokumentaci, neboť zadávací dokumentace může požadavky na prokázání kvalifikace uvedené v oznámení o zahájení zadávacího řízení pouze podrobně specifikovat.

Z obsahu oznámení otevřeného řízení je zřejmé, že zadavatel v tomto oznámení požadavek na prokázání splnění základních kvalifikačních předpokladů nestanovil. Zadavatel tímto opomenutím nejenže nedostál povinnosti stanovené v § 50 odst. 2 zákona, ale rovněž tím porušil zásadu transparentnosti zakotvenou v § 6 zákona, neboť tím zadávací řízení zatížil vadou, která mohla potenciální uchazeče odradit od účasti v zadávacím řízení. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 19. 11. 2012, č. j. ÚOHS-S94/2012/VZ-14888/2012/521/MLa)

Související ustanovení:

§ 6 – zásady zadávání veřejných zakázek, § 94 – štítky, § 103 – podmínky sestavení a podání nabídek, § 104 – další podmínky pro uzavření smlouvy, § 113 – mimořádně nízká nabídková cena, § 117 – náklady životního cyklu, § 122 – výběr dodavatele v nadlimitním režimu, § 166 – vedení systému kvalifikace, § 212 – uveřejňování formulářů, § 214 – profil zadavatele

Literatura:

HLAVSA, J., MAREČKOVÁ, E. Nová úprava pojmu zadávací dokumentace – vyloučení duplicity [online]. Epravo.cz. Dostupné z: http://www.epravo.cz/top/clanky/nova-uprava-pojmu-zadavaci-dokumentace-vylouceni-duplicity-99768.html [cit. 2015-12-04].

HLAVA IV

Výjimky

§ 29

Obecné výjimky

Zadavatel není povinen zadat veřejnou zakázku v zadávacím řízení,

1. pokud by provedení zadávacího řízení ohrozilo ochranu základních bezpečnostních zájmů České republiky a současně nelze učinit takové opatření, které by provedení zadávacího řízení umožňovalo,

2. jestliže by došlo k vyzrazení utajované informace5)

1. uveřejněním oznámení o zahájení zadávacího řízení,

2. uveřejněním písemné výzvy k podání nabídek ve zjednodušeném podlimitním řízení, nebo

3. zpřístupněním nebo poskytnutím zadávací dokumentace, pokud nelze učinit opatření podle § 36 odst. 8, které by provedení zadávacího řízení umožňovalo,

3. jde-li o zadávání nebo plnění veřejné zakázky v rámci zvláštních bezpečnostních opatření stanovenými jinými právními předpisy6) a současně nelze učinit takové opatření, které by provedení zadávacího řízení umožňovalo,

4. jestliže je jejím hlavním účelem umožnit zadavateli poskytování nebo provozování veřejné komunikační sítě nebo poskytování jedné či více služeb elektronických komunikací7) veřejnosti,

5. je-li zadávána podle zvláštních pravidel stanovených mezinárodní smlouvou uzavřenou mezi Českou republikou a jiným než členským státem nebo jeho částí a zahrnuje dodávky, služby nebo stavební práce určené pro společnou realizaci nebo využití projektu smluvními stranami; uzavření takové smlouvy sdělí Česká republika Evropské komisi,

6. je-li zadávána podle závazných pravidel mezinárodní organizace,

7. je-li zadávána podle pravidel mezinárodní organizace nebo mezinárodní finanční instituce a

1. je plně hrazena touto organizací nebo institucí, nebo

2. je z převážné části hrazena touto organizací nebo institucí a zadavatel se s ní dohodl na použití takových pravidel pro zadávání veřejné zakázky,

8. jejímž předmětem je nabytí, nájem nebo pacht existující věci nemovité nebo s ní souvisejících věcných práv,

9. jde-li o veřejnou zakázku

1. zadávanou provozovatelem televizního nebo rozhlasového vysílání8) nebo poskytovatelem audiovizuálních mediálních služeb na vyžádání9) spočívající v nabývání, přípravě, výrobě nebo společné výrobě programového obsahu určeného pro vysílání nebo distribuci, nebo

2. na nákup vysílacího času nebo dodání programů, která je zadávána provozovatelům televizního nebo rozhlasového vysílání, nebo poskytovatelům audiovizuálních mediálních služeb na vyžádání,

10. jde-li o rozhodčí, smírčí nebo obdobné činnosti,

11. jde-li o právní služby,

1. které poskytuje advokát v rámci zastupování klienta v soudním, rozhodčím, smírčím nebo správním řízení před soudem, tribunálem nebo jiným veřejným orgánem nebo v řízení před mezinárodními orgány pro řešení sporů,

2. které poskytuje advokát při přípravě na řízení uvedená v bodě 1, nebo pokud okolnosti nasvědčují tomu, že dotčená věc se s vysokou pravděpodobností stane předmětem řízení uvedeného v bodě 1,

3. které musí poskytovat notář na základě jiného právního předpisu10) v rámci osvědčování a ověřování listin, nebo

4. při kterých na základě jiného právního předpisu11), byť i příležitostně, vykonává dodavatel veřejnou moc,

12. jde-li o

1. investiční služby12) v souvislosti s vydáním, nákupem, prodejem nebo jiným převodem cenných papírů, včetně zaknihovaných cenných papírů, nebo jiných investičních nástrojů12),

2. služby poskytované Českou národní bankou při výkonu její působnosti podle jiného právního předpisu13), nebo

3. operace prováděné pomocí Evropského nástroje finanční stability a Evropského stabilizačního mechanismu,

13. jde-li o úvěr nebo zápůjčku,

14. jde-li o služby uvedené v příloze č. 2 k tomuto zákonu poskytované osobami založenými za jiným účelem, než je dosahování zisku,

15. jde-li o veřejnou přepravu cestujících po železniční dráze14),

16. jde-li o služby zadávané politickou stranou nebo politickým hnutím v rámci volební kampaně, jejichž předmětem je reklamní kampaň, výroba propagačních filmů, nebo výroba propagačního videa,

17. jde-li o veřejnou zakázku na služby zadávanou veřejným zadavatelem jinému veřejnému zadavateli nebo několika veřejným zadavatelům na základě výhradního práva přiznaného právním předpisem nebo uděleného na základě právního předpisu,

18. jde-li o veřejnou zakázku, jejímž předmětem jsou služby ve výzkumu a vývoji, s výjimkou činností uvedených v příloze č. 2 k tomuto zákonu, pokud

1. cena za provedení výzkumu a vývoje je hrazena výlučně zadavatelem a

2. výsledek takového výzkumu a vývoje využívá výhradně zadavatel ke své činnosti,

19. jde-li o veřejnou zakázku, jejímž předmětem je výroba vojenského materiálu nebo obchod s ním, a tento postup je nezbytný k ochraně podstatných bezpečnostních zájmů České republiky, přičemž tento postup nesmí nepříznivě ovlivnit podmínky hospodářské soutěže na vnitřním trhu Evropské unie s výrobky, které nejsou určeny výlučně k vojenským účelům, nebo

20. jde-li o veřejnou zakázku, jejíž zadávání se řídí zvláštními pravidly v návaznosti na mezinárodní smlouvu týkající se pobytu ozbrojených sil jiných států na území České republiky nebo vyslání ozbrojených sil České republiky nebo ozbrojených bezpečnostních sborů České republiky (dále jen „ozbrojené složky České republiky“) na území jiných států, jíž je Česká republika vázána.

5) Zákon č. 412/2005 Sb., o ochraně utajovaných informací a o bezpečnostní způsobilosti, ve znění pozdějších předpisů.

6) Například zákon č. 239/2000 Sb., o integrovaném záchranném systému a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení a o změně některých zákonů (krizový zákon), ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 241/2000 Sb., o hospodářských opatřeních pro krizové stavy a o změně některých souvisejících zákonů, ve znění pozdějších předpisů.

7) Zákon č. 127/2005 Sb., o elektronických komunikacích a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o elektronických komunikacích), ve znění pozdějších předpisů.

8) Zákon č. 231/2001 Sb., o provozování rozhlasového a televizního vysílání a o změně dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů.

9) Zákon č. 132/2010 Sb., o audiovizuálních mediálních službách na vyžádání a o změně některých zákonů (zákon o audiovizuálních mediálních službách na vyžádání), ve znění pozdějších předpisů.

10) Zákon č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád), ve znění pozdějších předpisů.

11) Například zákon č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční činnosti (exekuční řád) a o změně dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád), ve znění pozdějších předpisů.

12) Zákon č. 256/2004 Sb., o podnikání na kapitálovém trhu, ve znění pozdějších předpisů.

13) Například zákon č. 6/1993 Sb., o České národní bance, ve znění pozdějších předpisů.

14) Zákon č. 266/1994 Sb., o dráhách, ve znění pozdějších předpisů.

K § 29

Komentované ustanovení obsahuje negativní vymezení věcné působnosti zákona v rozsahu, v jakém upravuje zadávací řízení. Obecně lze totiž uvést, že oblast výjimek není jako taková z působnosti zákona vyjmuta (zákon je tedy upravuje), pouze je v § 29 stanoveno, že zadavatel není povinen postupovat při výběru dodavatele v případě veřejných zakázek spadajících do některých z těchto výjimek v zadávacím řízení (ačkoliv se jedná o veřejné zakázky).

Zadavatel nemá povinnost tohoto ustanovení využít, nicméně pokud už se zadavatel rozhodne postupovat v zadávacím řízení bez ohledu na možnost využití výjimky, musí dbát ustanovení § 4 odst. 4, podle nějž, pokud zadavatel zahájí zadávací řízení, i když k tomu nebyl povinen (například pro případ naplnění podmínek výjimky), je povinen ve vztahu k zadávané veřejné zakázce dodržovat tento zákon (rovněž v rozsahu, v jakém upravuje dobrovolně zvolený postup v zadávacím řízení). Pro jiné osoby pak platí ustanovení § 4 odst. 5, kdy pokud zahájí zadávací řízení, ačkoliv k tomu nebyla tato osoba povinna, považuje se za zadavatele, a to ve vztahu k tomuto zadávacímu řízení a do jeho ukončení. Uvedené pak podle názoru autorů komentáře podporuje příslušnost ÚOHS k přezkumu postupu takových zadavatelů podle komentovaného zákona (tzn. pokud postupují podle § 4 odst. 4 a 5). V otázce působnosti zákona a následné přezkumné pravomoci ÚOHS lze spatřovat jistou odlišnost od zákona o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb.

Celkově je pak možné uvést, že došlo k rozšíření výjimek oproti zákonu o veřejných zakázkách.

K písm. a)

Komentované písmeno se vztahuje na situace, kdy zadavatel nemůže provést zadávací řízení z důvodu ochrany základních (resp. podstatných) bezpečnostních zájmů České republiky za splnění podmínky, že zadavatel nemůže provést taková opatření, která by provedení zadávacího řízení umožňovala. Narušení ochrany základních bezpečnostních zájmů České republiky nemusí být nutné spojeno s vyzrazením utajované informace.

Definici pojmu „základní bezpečnostní zájem České republiky“ lze dovodit z ústavního zákona č. 110/1998 Sb., o bezpečnosti České republiky, ve znění ústavního zákona č. 300/2000 Sb. Tento ústavní zákon reagoval na existenci hrozeb pro samotné základy státu, jeho kvalitu a fungování, přičemž úkoly na tyto hrozby reagovat jsou uloženy vesměs nebo výhradně specializovaným složkám. Původ tohoto ohrožení může spočívat v jednání lidí, přírodních událostech nebo okolnostech označovaných jako vyšší moc a jeho příčiny mohou být dány důvody uvnitř státu či pocházet z vnějšku. Z uvedeného ústavního zákona pak lze dovodit i jednotlivé složky, které mají chránit základní bezpečnostní zájmy České republiky. V praxi by se tedy nejčastěji jednalo o takové situace, kdy je zadavatel v časové tísni, která vyžaduje upřednostnění bezpečnostních zájmů státu před principy zadávání veřejných zakázek.

K písm. b)

Podle písm. b) komentovaného ustanovení není zadavatel povinen postupovat v zadávacím řízení, jestliže by tím došlo k vyzrazení utajované informace. Definice utajované informace lze nalézt v zákoně č. 412/2005 Sb., o ochraně utajovaných informací a o bezpečnostní způsobilosti. Utajovanou informací se podle § 2 písm. a) tohoto zákona rozumí informace v jakékoliv podobě zaznamenaná na jakémkoliv nosiči označená v souladu s dotčeným zákonem, jejíž vyzrazení nebo zneužití může způsobit újmu zájmu České republiky nebo může být pro tento zájem nevýhodné a která je uvedena v seznamu utajovaných informací. Seznam utajovaných informací pak vydává vláda formou nařízení. Aktuálně účinné je v této věci nařízení vlády č. 522/2005 Sb., kterým se stanoví seznam utajovaných informací. Jedná se pak například o informace z oblasti krizového řízení, civilního nouzového plánování a plánování obrany státu apod.

Oproti zákonu o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. je však zákonem o zadávání veřejných zakázek vyjmuta z povinnosti provést zadávací řízení v souvislosti s utajovanými informacemi veřejná zakázka i v případě, který nesouvisí pouze s vyzrazením těchto informací samotným uveřejněním oznámení o zahájení zadávacího řízení nebo uveřejněním písemné výzvy k podání nabídek ve zjednodušeném podlimitním řízení. Nad rámec zákona o veřejných zakázkách je pak zákonem o zadávání veřejných zakázek z povinnosti provést zadávací řízení vyjmut i případ, kdy by zpřístupnění nebo poskytnutí zadávací dokumentace způsobilo vyzrazení utajované informace, avšak pouze za podmínky, že by zadavatel nemohl provést taková opatření, která by provedení zadávacího řízení umožňovala.

K písm. c)

Zadavatel není povinen postupovat v zadávacím řízení u veřejných zakázek zadávaných z důvodu zvláštních bezpečnostních opatření za předpokladu, že nelze učinit opatření umožňující provedení zadávacího řízení. Zvláštní bezpečnostní opatření musí být definováno zvláštním předpisem, ze zmíněného pojmu však lze dovozovat, že jde o výjimku z obecních bezpečnostních opatření. Tato zvláštní bezpečnostní opatření by se pak dala charakterizovat jako mimořádná opatření pro řešení mimořádných bezpečnostních situací či mimořádných událostí. Specifická povaha těchto zvláštních bezpečnostních opatření pak brání realizaci standardního postupu, resp. provedení standardního zadávacího řízení (i s ohledem na možnost provedení opatření). Zejména se pak bude jednat o otázku naléhavosti (časové tísně), kdy splnění veřejnoprávního úkolu (zajištění bezpečnosti osob, majetku) formou provedení zvláštního bezpečnostního opatření, podmíněného veřejnou zakázkou, nesnese odkladu.

Zadávání podle této výjimky (a tedy mimo zadávací řízení) pak přichází v úvahu např. při aplikaci tzv. krizové legislativy, tedy při aplikaci zákona č. 239/2000 Sb., o integrovaném záchranném systému a o změně některých zákonů, zákona č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení a o změně některých zákonů (krizový zákon), nebo zákona č. 241/2000 Sb., o hospodářských opatřeních pro krizové stavy a o změně některých souvisejících zákonů.

Stejně jako u písm. a) komentovaného ustanovení je upřednostněn jiný zájem před principem zadávání veřejných zakázek.

K písm. d)

Podle písm. d) komentovaného ustanovení se uvedená výjimka vztahuje na situace, kdy zadavatel zadává veřejnou zakázku, jejímž účelem je umožnit mu poskytování nebo provozování veřejné komunikační sítě nebo poskytování jedné či více služeb elektronických komunikací podle zákona o elektronických komunikacích.

Pojem veřejné komunikační sítě je definován v § 2 písm. j) zák. o el. komunikacích, a to tak, že veřejnou komunikační sítí je síť elektronických komunikací, která slouží zcela nebo převážně k poskytování veřejně dostupných služeb elektronických komunikací a která podporuje přenos informací mezi koncovými body sítě, nebo síť elektronických komunikací, jejímž prostřednictvím je poskytována služba šíření rozhlasového a televizního vysílání.

Za službu elektronických komunikací poskytovanou veřejnosti je podle § 2 písm. n) zák. o el. komunikacích považována služba obvykle poskytovaná za úplatu, která spočívá zcela nebo převážně v přenosu signálů po sítích elektronických komunikací, včetně telekomunikačních služeb a přenosových služeb v sítích používaných pro rozhlasové a televizní vysílání a v sítích kabelové televize, s výjimkou služeb, které nabízejí obsah prostřednictvím sítí a služeb elektronických komunikací nebo vykonávají redakční dohled nad obsahem přenášeným sítěmi a poskytovaným službami elektronických komunikací; nezahrnuje služby informační společnosti, které nespočívají zcela nebo převážně v přenosu signálů po sítích elektronických komunikací.

K písm. e)

Podle komentovaného písmene může mezinárodní smlouva uzavřená mezi Českou republikou a jiným než členským státem upravovat odlišné postupy oproti zadávacímu řízení dle zákona o zadávání veřejných zakázek za předpokladu, že realizují nebo využívají společný projekt. Česká republika je pak povinna uzavření takové smlouvy sdělit Evropské komisi.

K písm. f)

Písmeno f) komentovaného ustanovení umožňuje zadavateli, aby nepostupoval podle tohoto zákona ani v případech, kdy postup zadávání je závazně upraven mezinárodní organizací. Podmínkou takového postupu je tedy závaznost úpravy ze strany mezinárodní organizace.

K písm. g)

Podle písm. g) komentovaného ustanovení nepostupuje zadavatel podle zákona o zadávání veřejných zakázek ani v případech, kdy sice pravidla zadávání upravená mezinárodní organizací nebo mezinárodní finanční institucí nejsou pro Českou republiku závazná, ale tyto organizace minimálně z převážné části (pokud ji nefinancují celou) veřejnou zakázku financují. Děje se tak z toho důvodu, že tyto organizace si nastavují vlastní pravidla pro vydávání financí, ze kterých jsou takové zakázky hrazeny, a to bez ohledu na to, zda tato pravidla korespondují se zákonem o zadávání veřejných zakázek. Příkladně lze uvést Evropskou investiční banku.

K písm. h)

Podle písm. h) komentovaného ustanovení nemusí zadavatel zadávat veřejnou zakázku v zadávacím řízení, pokud je předmětem takové zakázky nabytí, nájem nebo pacht existující věci nemovité nebo s ní souvisejících věcných práv. Z jazykového výkladu i související judikatury je nutné učinit závěr, že nabytí, nájem či pacht se musí vztahovat k existující věci nemovité, nikoliv k nemovité věci, která teprve bude předmětem výstavby.

Ohledně terminologie a rozdílu pojmů „nájem – pacht“ lze odkázat na dotčená ustanovení občanského zákoníku (tedy ve zkratce možnost přenechání užívacího práva k věci vs. přenechání práva požívat výnosy či plody věci, obojí samozřejmě za úplatu). Dále je pro pochopení předmětné výjimky třeba zabývat se pojmem „existující nemovitost“. Nemovitostmi, resp. nemovitými věcmi jsou pak podle § 498 obč. zák. „pozemky a podzemní stavby se samostatným účelovým určením, jakož i věcná práva k nim, a práva, která za nemovité věci prohlásí zákon. Stanoví-li jiný právní předpis, že určitá věc není součástí pozemku, a nelze-li takovou věc přenést z místa na místo bez porušení její podstaty, je i tato věc nemovitá“.

Co se týče otázky existence, podle judikatury se lze klonit k závěru, že existující nemovitost, pokud se jedná o pozemek, jehož součástí je stavba, případně o samostatnou stavbu nebo jednotku, je taková nemovitost, která je způsobilá užívání dle stavebního zákona či jiného relevantního zákona. Způsobilost k užívání nemovitosti je pak nutná z toho ohledu, aby převodem práv nedocházelo k obcházení zákona, kdy stavebník by prodal pozemek (včetně rozestavěné stavby) zadavateli, přičemž součástí úplaty za nabytí pozemku by byla i cena za dokončení rozestavěné stavby stavebníkem mimo režim zákona o zadávání veřejných zakázek.

Oproti zákonu o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. nově zákon o zadávání veřejných zakázek nestanoví výjimku z povinnosti postupovat v zadávacím řízení v případě koupě či pachtu závodu. Dle mínění autorů tohoto komentáře by však tato skutečnost neměla automaticky znamenat, že zadavatel je za účelem pořízení či
pachtu závodu povinen vždy postupovat v zadávacím řízení. Závod, definovaný v § 502 obč. zák. jako organizovaný soubor jmění, který podnikatel vytvořil a který z jeho vůle slouží k provozování jeho činnosti, má totiž syntetický charakter sestávající mnohdy i z věcí a závazků, které jsou zcela vyjmuty z věcné působnosti zákona o zadávání veřejných zakázek (zejm. závazky vůči zaměstnancům náležejícím k závodu jako jeho osobní složka), případně jsou vyjmuty z povinnosti postupovat v zadávacím řízení (zejm. nemovitosti včetně součástí příslušenství), případně dluhy náležející k závodu. Lze přitom stěží přijmout závěr, že pořízení či pacht závodu je třeba provést v zadávacím řízení, pokud by hodnota těchto součástí tím či oním způsobem vyjmutých z působnosti zákona o zadávání veřejných zakázek či jeho části upravující zadávací řízení co do hodnoty tvořila převažující část závodu. Skutečnost, že zákonodárce výslovně nevyjímá pořízení či pacht závodu z povinnosti provést zadávací řízení, lze hodnotit jako snahu umožnit posouzení povinnosti provést zadávací řízení na pořízení či pacht závodu dle jeho konkrétních vlastností. Sekundárně zákonodárce patrně sledoval cíl zabránit případům obcházení zákona takovým způsobem, kdy by účelově jako závod byla vyčleněna část majetku sloužící výlučně k poskytování služeb pro zadavatele, která by však samostatně nebyla způsobilá plnit obvyklou hospodářskou funkci závodu.

K písm. i)

Podle písm. i) komentovaného ustanovení nemusí zadavatel postupovat v zadávacím řízení, jestliže je zadavatelem provozovatel televizního nebo rozhlasového vysílání nebo poskytovatel audiovizuálních mediálních služeb na vyžádání a veřejná zakázka spočívá v nabývání, přípravě, výrobě nebo společné výrobě programového obsahu určeného pro vysílání nebo distribuci – tyto podmínky musí být splněny kumulativně. Dále pak není nutné postupovat v zadávacím řízení, jestliže jde o veřejnou zakázku na nákup vysílacího času nebo dodání programů výše zmíněným osobám. Tato výjimka se nevztahuje na dodávku technického zařízení nezbytného pro výrobu, společnou výrobu či vysílání těchto programů.

První výjimku pak může uplatnit provozovatel televizního nebo rozhlasového vysílání, druhou může uplatnit subjekt, který poptává vysílací čas nebo dodávku programu u subjektů provozujících televizní nebo rozhlasové vysílání. Důvodem pro první z výše uvedených výjimek je patrně snaha zákonodárce poskytnout určitou dramaturgickou či tvůrčí volnost při pořizování programového obsahu. V případě druhé z uvedených výjimek lze její smysl spatřovat v umožnění volby mezi subjekty nabízejícími vysílací čas na základě kritérií, která nelze dost dobře postihnout prostřednictvím pravidel pro hodnocení nabídek (např. skladba cílové skupiny diváků apod.).

Na základě těchto výjimek tak nemůže být zadávána veřejná zakázka na dodávku zařízení, prostřednictvím kterého dochází k výrobě těchto programů (ICT, audio atd.).

K jednotlivým definicím lze uvést následující. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/13/EU používá pojmu „audiovizuální mediální služba“, pod který spadá jak pojem „televizní vysílání“, tak i pojem „audiovizuální mediální služby na vyžádání“. Zákon č. 231/2001 Sb., o provozování rozhlasového a televizního vysílání, který upravuje televizní vysílání a rozhlasové vysílání, zakotvuje mezi jinými i definici rozhlasového a televizního vysílání, provozovatele rozhlasového a televizního vysílání nebo pořadu.

Rozhlasovým a televizním vysíláním se rozumí poskytování pořadů a dalších částí vysílání uspořádaných v rámci programu, včetně služeb přímo souvisejících s programem, provozovatelem vysílání veřejnosti prostřednictvím sítí elektronických komunikací v podobě chráněné nebo nechráněné podmíněným přístupem za účelem simultánního sledování pořadů a dalších částí vysílání.

Provozovatelem rozhlasového a televizního vysílání se pak rozumí právnická nebo fyzická osoba, která sestavuje program, včetně služeb přímo souvisejících s programem, určuje způsob organizace rozhlasového a televizního vysílání a má za toto vysílání redakční odpovědnost a pod zvukovým nebo obrazovým označením, jež program a služby přímo související s programem nezaměnitelně identifikuje, tento program a služby přímo související s programem prvotně šíří nebo prostřednictvím třetích osob nechává šířit.

Pořadem v rozhlasovém vysílání se rozumí část vysílání, která svým obsahem, formou a funkcí tvoří uzavřený celek vysílání nebo tok programových prvků a představuje samostatnou položku rozhlasového programu; pořadem v televizním vysílání se rozumí pohyblivá obrazová sekvence se zvukem nebo bez zvuku, která svým obsahem, formou a funkcí tvoří uzavřený celek vysílání a představuje samostatnou položku televizního programu.

Zákon č. 132/2010 Sb., o audiovizuálních mediálních službách na vyžádání, zakotvuje definici audiovizuální mediální služby na vyžádání, poskytovatele audiovizuální mediální služby na vyžádání nebo pořadu.

Audiovizuální mediální službou na vyžádání se rozumí služba informační společnosti, za kterou má redakční odpovědnost poskytovatel audiovizuální mediální služby na vyžádání a jejímž hlavním cílem je poskytování pořadů veřejnosti za účelem informování, zábavy nebo vzdělávání a která umožňuje sledování pořadů v okamžiku zvoleném uživatelem a na jeho individuální žádost na základě katalogu pořadů sestaveného poskytovatelem audiovizuální mediální služby na vyžádání.

Poskytovatelem audiovizuální mediální služby na vyžádání se rozumí podnikající fyzická nebo právnická osoba, která určuje způsob organizace audiovizuální mediální služby na vyžádání a má za tuto službu redakční odpovědnost.

Pořadem se rozumí pohyblivá obrazová sekvence se zvukem nebo bez zvuku, která představuje jednotlivou položku v katalogu pořadů a jejíž podoba a obsah jsou srovnatelné s podobou a obsahem televizního vysílání, zejména celovečerní film, záznam sportovní události, situační komedie, dokumentární pořad, pořad pro děti nebo původní televizní hra.

K písm. j)

Podle písm. j) komentovaného ustanovení může zadavatel využít tuto výjimku u rozhodčích, smírčích nebo obdobných činností. Zákon přitom nevymezuje okruh subjektů, které takové služby poskytují, proto se výjimka vztahuje na uvedené služby bez ohledu na to, zda jsou poskytovány stálými institucemi či na ad hoc bázi.

Podle klasické směrnice je tato výjimka udělena z důvodu, že rozhodčí a smírčí služby a další obdobné formy alternativního řešení sporů poskytují obvykle subjekty nebo jedinci určení či vybraní způsobem, který se nemůže řídit pravidly pro zadávání veřejných zakázek (obvykle dohodou stran, obchodními podmínkami atd.).

Za obdobné činnosti ve smyslu komentované výjimky je možné považovat i mediaci. Zákon č. 202/2012 Sb., o mediaci a o změně některých zákonů (zákon o mediaci), přináší úpravu pro využití institutu mediace v netrestních věcech. Tento typ řešení sporu lze považovat za obdobu rozhodčích či smírčích řízení, a proto lze i v tomto případě aplikovat výjimku (jedná se tedy o činnost obdobnou).

K písm. k)

Z povinnosti provést zadávací řízení dle zákona o zadávání veřejných zakázek jsou dále vyjmuty právní služby:

1. které poskytuje advokát v rámci zastupování klienta v soudním a podobném řízení,

2. které poskytuje advokát při přípravě na řízení uvedená výše, případně ve věcech, u nichž je dána vysoká pravděpodobnost, že v taková řízení vyústí,

3. které musí poskytovat notář na základě notářského řádu v rámci osvědčování a ověřování listin, nebo

4. při kterých na základě např. exekučního řádu nebo notářského řádu, byť i příležitostně, vykonává dodavatel veřejnou moc.

Dotčená (nová oproti zákonu o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb.) výjimka dopadá i na právní služby ve smyslu poskytování služeb advokátem v rámci zastupování klienta v rozhodčím či smírčím řízení, ve správním řízení nebo v soudním řízení před soudem, tribunálem, veřejným orgánem (a to jak v České republice, tak v zahraničí) nebo v řízení před mezinárodními orgány pro řešení sporů (např. mezinárodní tribunály) a dále právní služby při přípravě na řízení zde uvedená, nebo pokud okolnosti nasvědčují tomu, že dotčená věc se s vysokou pravděpodobností stane předmětem shora uvedených řízení. Důvodem pro tuto výjimku je specifická povaha právních služeb, jejichž poskytování je (zejména, nikoli však výlučně ve sporové agendě) postaveno na důvěře mezi zadavatelem (klientem) a dodavatelem (advokátem), kterou není možné hodnotit na základě objektivních kritérií, resp. je velice složité jakkoliv ji hodnotit i v rámci kvalitativních hodnoticích kritérií. Zadavatelé měli v minulosti nemalé problémy se správným nastavením hodnoticích kritérií v případě právních služeb (a to nejen pro zastupování v řízení před soudy apod.), tyto problémy se objevovaly i v rámci nastavení adekvátních požadavků na kvalifikaci (i s ohledem na úzký vztah klient – advokát).

U naléhavých případů je navíc zcela nezbytné, aby zadavatel mohl co nejrychleji reagovat na vzniklou potřebu právního zastoupení, což mu formalizovaný postup podle zákona o zadávání veřejných zakázek neumožňuje.

Je dále třeba upozornit na skutečnost, že předmětná výjimka nedopadá na běžné zastupování klienta advokátem ve věcech, kde nehrozí vysoká pravděpodobnost shora uvedených sporů (např. zpracování běžných smluv). Takto stanovený rozsah výjimky odpovídá článku 10 písm. b) klasické směrnice.

Do dotčené výjimky jsou pak zahrnuty i činnosti vykonávané notáři v rámci osvědčování a ověřování listin nebo činnosti vykonávané správci dle jiných předpisů jsou vyňaty z povinnosti zadávat dle tohoto zákona.

Předmětná výjimka dopadá i na další právní služby spojené s výkonem úřední moci. Může se jednat i o výkon úřední moci, který je pro daný subjekt příležitostný a není osobou úřední/veřejnou (zákon zde zmiňuje notářský řád a exekuční řád).

Výjimka z povinnosti provést zadávací řízení upravená v nových zadávacích směrnicích pro právní služby poskytované správci nebo opatrovníky nebo jiné právní služby, jejichž poskytovatelé jsou v České republice určováni soudem nebo jsou ze zákona pověřeni určitými úkony pod dohledem těchto soudů, nebyla do zákona o zadávání veřejných zakázek promítnuta. Důvodem pro nepromítnutí této výjimky je skutečnost, že tyto osoby neuzavírají se zadavatelem úplatnou smlouvu, a tudíž tento vztah (předmět činnosti) nenaplňuje jeden z podstatných znaků veřejné zakázky, o kterou se tudíž nejedná. Pokud by měla nastat situace, kdy zadavatel s těmito osobami uzavře úplatnou smlouvu a následně jsou tyto osoby jmenovány soudem na základě návrhu zadavatele, je zadavatel povinen provést pro výběr dodavatele zadávací řízení dle tohoto zákona.

K písm. l)

Podle písm. l) komentovaného ustanovení pod výjimku z povinnosti zadávat veřejné zakázky v zadávacím řízení podle zákona o zadávání veřejných zakázek dále spadají investiční služby související s cennými papíry a jinými investičními nástroji (zde zákon zmiňuje zákon č. 256/2004 Sb., o podnikání na kapitálovém trhu), dále služby poskytované Českou národní bankou při výkonu její působnosti (zákon zmiňuje zejména zákon č. 6/1993 Sb., o České národní bance, může se tak jednat o určování měnové politiky, vydávání bankovek a mincí atd.). Při posuzování výše uvedených operací musí být vždy pamatováno na základní znaky veřejné zakázky (jinak by vůbec nebyla povinnost posuzovat postup zadavatele z pohledu zákona o zadávání veřejných zakázek a řešit využití výjimek).

Oproti zákonu o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. byla rozšířena výjimka o finanční služby související se službami centrálních bank a operací prováděných pomocí Evropského nástroje finanční stability a Evropského stabilizačního mechanismu.

K písm. m)

Pod další výjimky dále zákon zařadil veřejné zakázky na úvěr nebo zápůjčku podle dotčených ustanovení občanského zákoníku. Vždy je nutno konkrétní produkt posuzovat dle obsahové stránky, není rozhodující název takového bankovního produktu.

Úvěr lze charakterizovat jako vztah, kdy se úvěrující zavazuje, že úvěrovanému poskytne na jeho požádání a v jeho prospěch peněžní prostředky do určité částky, a úvěrovaný se zavazuje poskytnuté peněžní prostředky vrátit a zaplatit úroky.

Zápůjčka pak je typem závazku, který vznikne na základě uzavření smlouvy o zapůjčení druhově zastupitelné věci, kterou se vydlužitel zaváže zapůjčiteli po uplynutí dohodnuté doby vrátit (resp. vrátit věc stejného druhu).

K písm. n)

Podle písm. n) komentovaného ustanovení nemusí být v zadávacím řízení zadávány veřejné zakázky na služby uvedené v příloze č. 2 poskytované osobami založenými za jiným účelem, než je dosahování zisku (neziskové organizace, sdružení). Jedná se o služby v oblasti požární ochrany, záchranné služby, civilní obranu, služby v oblasti jaderných materiálů a sanitní služby (přičemž tyto služby nezahrnují sanitní přepravu pacientů). Povaha těchto organizací (i s ohledem na prováděné služby) není vždy slučitelná s postupy upravenými v komentovaném zákoně (naléhavost, zákonný rámec, veřejný zájem, řízení atd.). Výjimka však nesmí být uplatňována nad rámec toho, co je nezbytně nutné.

K písm. o)

Podle této výjimky nemusí být v zadávacím řízení zadávány takové veřejné zakázky, jedná-li se o veřejnou přepravu cestujících po železniční dráze podle zákona č. 266/1994 Sb., o dráhách, (jedná se i o přepravu metrem). Zákonodárce v tomto ustanovení není zcela přesný, jelikož se má jednat o veřejné služby v přepravě cestujících po železnici nebo metrem dle nařízení č. 1370/2007 [viz např. čl. 10 písm. i) klasické směrnice a bod 27 odůvodnění této směrnice].

V této souvislosti je třeba upozornit i na výjimky pro veřejné zakázky, které jsou koncesemi, podle § 177 odst. 1 písm. b) a c), podle kterých není třeba v zadávacím řízení zadávat koncesi v oblasti letecké dopravy dle nařízení č. 1008/2008 a ve veřejných službách v přepravě cestujících podle nařízení č. 1370/2007 (viz komentář k § 177).

Zakázky, které jinak naplňují znaky koncese (tj. dochází k přenosu provozního rizika na dodavatele), u těchto druhů dopravy, se zadávají podle nařízení č. 1370/2007 a zákona č. 194/2010 Sb., o veřejných službách v přepravě cestujících. Avšak v případě veřejných služeb v přepravě cestujících po železnici či metrem se tyto zadávají zcela podle nařízení č. 1370/2007 a zákona č. 194/2010 Sb., bez ohledu na to, zda v rámci poskytování těchto služeb dochází k přenosu provozního rizika na provozovatele drážní dopravy.

V souvislosti s výše uvedeným lze pak upozornit na skutečnost, že citovaná nařízení EU jsou přímo závazné předpisy, zadavatel by tedy v případě nevyužití některé z výjimek měl dodržet povinnosti vyplývající z citovaných nařízení.

K písm. p)

Komentované ustanovení dále umožňuje uplatnit výjimku z povinnosti postupovat v zadávacím řízení politickým stranám a hnutím v rámci volební kampaně, pokud se má jednat o reklamní kampaň, výrobu propagačních filmů nebo výrobu propagačních videí.

Klasická směrnice pak uvádí, že některé služby (výroba propagačních filmů atd.) jsou v případě služeb v rámci volební kampaně s politickými názory dodavatele spjaty natolik neoddělitelně, že jsou jejich dodavatelé obvykle vybíráni způsobem, který se nemůže řídit pravidly pro zadávání veřejných zakázek. Je však třeba upozornit, že původ předmětné výjimky spočívá v prosté implementaci klasické směrnice. S ohledem na stávající způsob financování politických stran v České republice je třeba před rozhodováním o možnosti využití předmětné výjimky třeba vždy posoudit, zda s ohledem na v daném čase platnou právní úpravu politická strana vůbec naplňuje definici zadavatele dle zákona o zadávání veřejných zakázek.

K písm. q)

Podle písm. q) komentovaného ustanovení lze mimo režim zákona o zadávání veřejných zakázek zadávat veřejné zakázky na služby zadávané veřejným zadavatelem jinému veřejnému zadavateli (nebo několika) na základě výhradního práva přiznaného právním předpisem nebo uděleného na základě právního předpisu.

Za takové zvláštní předpisy lze považovat například zákony regulující oblast nakládání s majetkem státu, kdy tyto zákony dávají osobě/osobám, která je veřejným zadavatelem, výhradní právo k poskytování příslušných služeb, a pokud tyto služby jsou veřejným zadavatelem poptávány, budou zadány právě této osobě/osobám. Ve své podstatě se dotčená výjimka v jistém smyslu podobá horizontální spolupráci s tím zásadním rozdílem, že namísto sdíleného cíle směřujícího k zajištění uspokojování potřeb veřejného zájmu zde vystupuje výhradní právo založené zvláštním právním předpisem.

K písm. r)

Písmeno r) komentovaného ustanovení dále upravuje výjimku, podle které nemusí být v zadávacím řízení zadávány služby ve výzkumu a vývoji. V případě výzkumu a vývoje v rámci činností uvedených v příloze č. 2 však tuto výjimku nelze použít, pokud je cena za provedení výzkumu hrazena výlučně zadavatelem a zároveň výsledek takového výzkumu a vývoje využívá výhradně zadavatel ke své činnosti.

Z výše uvedeného tak vyplývá, že se nemůže jednat ani o dodávky, ani o stavební práce.

Předmětem veřejné zakázky mají být služby v oblasti výzkumu či vývoje (zákon sice nestanoví bližší rozsah takových služeb, ale zakázka by se dané oblasti neměla týkat jen okrajově, oblast výzkumu a vývoje by měla být v rámci předmětu veřejné zakázky převažující). Co se týče pojmu „výzkum a vývoj“, lze využít zákon č. 130/2002 Sb., o podpoře výzkumu, experimentálního vývoje a inovací, který v rámci svého § 2 odst. 1 definuje jednotlivé pojmy výzkumu a vývoje. Podle tohoto zákona je základním výzkumem teoretická nebo experimentální práce prováděná zejména za účelem získání nových vědomostí o základních principech jevů nebo pozorovatelných skutečností, která není primárně zaměřena na uplatnění nebo využití v praxi. Výzkumem aplikovaným je teoretická a experimentální práce zaměřená na získání nových poznatků a dovedností pro vývoj nových nebo podstatně zdokonalených výrobků, postupů nebo služeb. Experimentální vývoj je pak získávání, spojování, formování a používání stávajících vědeckých, technologických, obchodních a jiných příslušných poznatků a dovedností pro návrh nových nebo podstatně zdokonalených výrobků, postupů nebo služeb.

S ohledem na výše uvedené lze uvést, že oproti zákonu o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. lze vydedukovat jistý posun v tom, že pro využití výjimky v zákoně o veřejných zakázkách nemohla být v žádném případě cena za provedení výzkumu a vývoje hrazena výlučně zadavatelem a současně zadavatel nemohl být jediným uživatelem výsledků výzkumů či vývoje. Zákon výše uvedené zákazy (hrazení ceny a využití) vztahuje pouze k veřejným zakázkám uvedeným v příloze č. 2.

V souvislosti s dodávkami výrobků vyvinutých na základě služeb výzkumu a vývoje v rámci inovačního partnerství lze odkázat na ustanovení zákona týkající se inovačního partnerství.

K písm. s)

Výjimka podle písm. s) komentovaného ustanovení z povinného zadávání dle tohoto zákona dopadá na veřejné zakázky, jejichž předmětem je výroba vojenského materiálu nebo obchod s ním za předpokladu, že nebudou ovlivněny podmínky hospodářské soutěže na vnitřním trhu EU s výrobky, které nejsou určeny výlučně k vojenským účelům, a současně je pořízení plnění těchto veřejných zakázek nezbytné k ochraně podstatných bezpečnostních zájmů České republiky. Tato výjimka vychází ze SFEU, konkrétně čl. 346 písm. b), který stanoví, že každý členský stát může učinit opatření, která považuje za nezbytná k ochraně podstatných zájmů své bezpečnosti a která jsou spjata s výrobou zbraní, střeliva a válečného materiálu nebo obchodem s nimi, přičemž tato opatření nesmí nepříznivě ovlivnit podmínky hospodářské soutěže na vnitřním trhu s výrobky, které nejsou určeny výlučně k vojenským účelům.

Co se rozumí vojenským materiálem, je určeno v § 28 odst. 1 písm. n) v návaznosti na přílohu č. 1 (např. ruční a lafetované střelné zbraně, dělostřelecká výzbroj, systémy velení a řízení, pásová a kolová vozidla, lodě, letecká technika atd.). Má se jednat o zbraně, střelivo a další materiál, který je speciálně určen, zkonstruován nebo přizpůsoben pro vojenské účely [viz komentář k § 28 odst. 1 písm. n)]. Je tedy nezbytné, aby předmět veřejných zakázek pořizovaných prostřednictvím této výjimky byl výlučně vojenského zaměření a sloužil k ochraně podstatných bezpečnostních zájmů státu. Pokud by se nejednalo o výlučně vojenský materiál a účel, pak v takovém případě nelze danou výjimku použít. Tato výjimka najde své uplatnění především v případě veřejných zakázek v oblasti obrany (viz část devátá zákona).

K písm. t)

Podle písm. t) komentovaného ustanovení se poslední z výjimek podle dotčeného paragrafu vztahuje k veřejným zakázkám zadávaným podle pravidel mezinárodních smluv, jimiž je Česká republika vázána a které se vztahují k pobytu ozbrojených sil jiných států na území České republiky nebo vyslání ozbrojených sil nebo ozbrojených bezpečnostních sborů České republiky na území jiných států. Pro obě varianty platí, že musí být odůvodněny příslušnou mezinárodní smlouvou, jíž je Česká republika vázána.

Tato výjimka by měla být transpozicí čl. 17 odst. 1 písm. b) klasické směrnice, která se týká uzavřené mezinárodní dohody nebo ujednání týkajících se rozmístění vojsk a vztahujících se na podniky členského státu nebo třetí země. Z porovnání dle autorů tohoto komentáře vyplývá, že zákonná výjimka pod písmenem t) jde nad rámec klasické směrnice, když se vtahuje v případě vyslání i na ozbrojené bezpečnosti sbory, tj. Policii České republiky, Vězeňskou službu České republiky a Celní správu České republiky. V zákoně o veřejných zakázkách č. 137/2006 Sb. se tato obdobná výjimka taktéž vztahovala pouze a jen na ozbrojené síly, které se dle zákona č. 219/1999 Sb., o ozbrojených silách České republiky, člení na Armádu České republiky, Vojenskou kancelář prezidenta republiky a Hradní stráž.

Judikatura a rozhodovací praxe:

K postupu podle § 18 odst. 1 písm. g) zákona Úřad uvádí, že se jedná o jednu z výjimek ze zákona, kdy není zadavatel povinen zadávat veřejnou zakázku podle zákona. Smyslem uvedené výjimky je nabytí či nájem existujících nemovitostí. Přestože není v zákoně definován pojem „existující nemovitost“, lze si pod tímto pojmem pro účely zákona představit takovou nemovitost, která je již postavená a kterou si lze tudíž pronajmout či ji nabýt za účelem okamžitého užívání. Smyslem výjimky podle § 18 odst. 1 písm. g) zákona je, že zadavatel si musí vybrat již z existujících nemovitostí, které nejlépe odpovídají jeho požadavkům. Nejedná se tak o nemovitosti, které byly, jsou či budou postaveny na základě jeho představ a požadavků. Smyslem této výjimky tedy nemůže být umožnění nabytí či pronájmu nemovitostí, které v době uzavírání smlouvy ještě nejsou postaveny a které není možné okamžitě užívat. Nelze tedy uzavřít smlouvu o budoucí nájemní smlouvě tak, jak to udělal v šetřeném případě zadavatel. Úřad souhlasí obecně s názorem zadavatele, že zadavatel by byl oprávněn uzavřít nájemní smlouvu po kolaudaci polyfunkčního objektu postupem podle § 18 odst. 1 písm. g) zákona [pozn. Úřadu – nyní podle § 18 odst. 1 písm. d) zákona], protože jakmile by došlo ke kolaudaci polyfunkčního objektu, šlo by již zjevně o existující nemovitost. Takový postup by byl v souladu se zákonem. Popsaný postup však již nelze realizovat v šetřeném případě. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 5. 12. 2013, č. j. ÚOHS-S33/2013/VZ-23828/2013/513/KSt)

Úřad při posuzování předmětu veřejné zakázky vycházel jednak ze zadávací dokumentace, jak uvedeno výše, a rovněž také ze specifického postavení zadavatele, který byl zřízen podle § 36a odst. 3 písm. a ZPVVI za účelem přípravy a realizace programů aplikovaného výzkumu, vývoje a inovací včetně programů pro potřeby státní správy, veřejných soutěží ve výzkumu, vývoji a inovacích na podporu projektů a zadávání veřejných zakázek, přičemž v případě zadávaní veřejných zakázek musel Úřad vycházet z ustanovení § 18 odst. 1 písm. c) zákona, které určité veřejné zakázky ve výzkumu a vývoji z působnosti zákona výslovně vyjímá. Ze zadávací dokumentace, bodu 22. „popis projektu“ podbodu 7. týkajícího se předpokládaných uživatelů výsledků projektu, jednoznačně vyplývá, že uživateli budou Státní báňská správa, Ministerstvo průmyslu a obchodu a zadavatel rovněž nevyloučil poskytnutí výsledků dalším orgánům státním správy. S ohledem na výše uvedené Úřad konstatuje, že v daném konkrétním případě nebyly současně naplněny skutečnosti vedoucí k vyloučení výjimky, kdy zadavatel není povinen zadávat podle zákona veřejné zakázky, jejichž předmětem jsou služby ve výzkumu a vývoji. … Jestliže z výše uvedeného vyplývá, že šetřená veřejná zakázka je realizována (jak vyplývá ze zadávací dokumentace) v rámci programu veřejných zakázek ve výzkumu, experimentálním vývoji a inovacích pro potřeby státní správy a uživatelem výsledků výzkumu a vývoje nebude pouze zadavatel, Úřad konstatuje, že podle § 18 odst. 1 písm. c) zákona se na šetřenou veřejnou zakázku vztahuje výjimka z obecné působnosti zákona, podle které zadavatel nebyl povinen zadávat předmětnou veřejnou zakázku podle zákona. V takovém případě má Úřad za to, že je pro tento závěr irelevantní, že se zadavatel rozhodl „zadat“ zakázku formou zadávacího řízení uvedeného v § 27 zákona, neboť takovým způsobem nelze založit osobní působnost zákona o veřejných zakázkách pro zadání přezkoumávané veřejné zakázky. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 16. 12. 2014, č. j. ÚOHS-S870/2014/VZ-27035/2014/542/JVo)

Ze zadávací dokumentace, bodu 7. týkajícího se předpokládaných uživatelů výsledků projektu podle názoru Úřadu jednoznačně vyplývá, že uživateli budou „Národní archiv, státní oblastní archivy, archivy územně samosprávných celků, specializované archivy, soukromé archivy, bezpečnostní archivy, muzea, galerie, památníky, vědecké a výzkumné instituce a vysoké školy, které mají v držení archiválie“. Závěr, že zadavatel nebude jediným uživatelem výsledků výzkumu a vývoje lze vyvodit i z ustanovení rámcové smlouvy, a to z čl. 9, ve kterém je uveden široký rozsah licence [Licence k software je poskytována ke všem způsobům užití. Licence k software je poskytována bez územního a množstevního omezení. Zadavatel nabývá licenci okamžikem vytvoření software, nejpozději však zpřístupněním software zadavateli. Doba licence k software není časově omezena. Zadavatel může licenci k software podle této smlouvy postoupit třetí osobě. Zadavatel může oprávnění tvořící součást licence k software zcela nebo zčásti poskytnout třetí osobě (poskytovat podlicence k software). ... Jestliže z výše uvedeného vyplývá, že šetřená veřejná zakázka byla zadávána (jak vyplývá ze zadávací dokumentace, resp. i z jejich příloh) v rámci programu veřejných zakázek ve výzkumu, experimentálním vývoji a inovacích pro potřeby státní správy a jediným uživatelem výsledků výzkumu a vývoje nebude pouze zadavatel, Úřad konstatuje, že podle § 18 odst. 1 písm. c) zákona se na šeřenou veřejnou zakázku vztahuje výjimka z obecné působnosti zákona, podle které zadavatel nebyl povinen zadávat předmětnou veřejnou zakázku podle zákona. V takovém případě má Úřad za to, že je pro tento závěr irelevantní, že se zadavatel rozhodl zadat zakázku v zadávacím řízení uvedeném v § 21 odst. 1 písm. a) zákona, neboť takovým způsobem nelze založit osobní působnost zákona o veřejných zakázkách pro zadání přezkoumávané veřejné zakázky „Vývoj software pro popis archiválií na základě nových Základních pravidel pro zpracování archiválií metodou PCP“. (rozhodnutí ÚOHS ze dne 8. 8. 2014, č. j. ÚOHS-S407/2014/VZ-16723/2014/511/ABr)

Související ustanovení:

§ 4 odst. 4 a 5 – zadavatel, § 28 odst. 1 písm. n) – vymezení pojmu „vojenský materiál“, § 36 odst. 8 – zadávací podmínky (ochrana důvěrných informací), § 70 – podmínky použití řízení o inovačním partnerství

Související předpisy:

SFEU, – nařízení č. 1008/2008, – nařízení č. 1370/2007, – klasická směrnice, – sektorová směrnice, – obranná směrnice, – obč. zák., – exekuční řád, – notářský řád, – zák. č. 110/1998 Sb., o bezpečnosti České republiky, – zák. č. 412/2005 Sb., o ochraně utajovaných informací a o bezpečnostní způsobilosti, – zák. č. 239/2000 Sb., o integrovaném záchranném systému, – zák. č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení, – zák. č. 241/2000 Sb., o hospodářských opatřeních pro krizové stavy, – zák. č. 219/1999 Sb., o ozbrojených silách České republiky, – zák. č. 202/2012 Sb., o mediaci a o změně některých zákonů (zákon o mediaci), – zák. č. 266/1994 Sb., o dráhách, – zák. č. 130/2002 Sb., o podpoře výzkumu, experimentálního vývoje a inovací z veřejných prostředků a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o podpoře výzkumu, experimentálního vývoje a inovací) – zák. č. 194/2010 Sb., o veřejných službách v přepravě cestujících a o změně dalších zákonů

Literatura:

FILIPOVÁ, K. Konec tendrů na právní služby. Ekonom. 2016, č. 16.

JURČÍK, R. Vztahují se nové směrnice na výběr dodavatelů právních služeb? Bulletin advokacie. 2014, č. 9, s. 43.

§ 30

Výjimky pro podlimitní veřejné zakázky

Zadavatel není povinen zadat v zadávacím řízení podlimitní veřejnou zakázku

1. na dodávky nebo na služby přímo související s návštěvami ústavních činitelů jiných států a jimi zmocněných zástupců v České republice a na tlumočnické služby související s návštěvami ústavních činitelů České republiky a jimi zmocněných zástupců v zahraničí,

2. na dodávky, služby nebo stavební práce poskytované Vězeňskou službou České republiky České republice,

3. na dodávky nebo služby související s poskytováním humanitární pomoci15),

4. zadávanou zpravodajskou službou podle zákona o zpravodajských službách,

5. zadávanou zastupitelským úřadem České republiky v zahraničí nebo organizační složkou státu působící a hospodařící v zahraničí,

6. jejímž předmětem je pořízení, údržba nebo obnova majetku České republiky v zahraničí,

7. jejímž předmětem je nabytí věci nebo souboru věcí do sbírky muzejní povahy16), kulturní památky17) nebo jiného předmětu kulturní hodnoty18),

8. na nákup knih a jiných informačních zdrojů do knihovních fondů,

9. jejímž předmětem je pořízení zvířete za účelem chovu nebo plemenitby, nebo pro potřeby plnění úkolů ozbrojených složek České republiky,

10. jejímž předmětem je výroba, koupě nebo oprava vojenského materiálu pro ozbrojené složky České republiky,

11. zadávanou za účelem zajištění obranyschopnosti České republiky Ministerstvem obrany osobě, v níž má výlučnou majetkovou účast, nebo mezi takovými osobami navzájem, nebo

12. zadávanou v době nasazení ozbrojených složek České republiky mimo území Evropské unie a operační potřeby vyžadují, aby byly zadány dodavatelům umístěným v oblasti těchto operací.

15) Nařízení vlády č. 463/2000 Sb., o stanovení pravidel zapojování do mezinárodních záchranných operací, poskytování a přijímání humanitární pomoci a náhrad výdajů vynakládaných právnickými osobami a podnikajícími fyzickými osobami na ochranu obyvatelstva, ve znění pozdějších předpisů.

16) Zákon č. 122/2000 Sb., o ochraně sbírek muzejní povahy a o změně některých dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů.

17) Zákon č. 20/1987 Sb., o státní památkové péči, ve znění pozdějších předpisů.

18) Zákon č. 71/1994 Sb., o prodeji a vývozu předmětů kulturní hodnoty, ve znění pozdějších předpisů.

K § 30

V komentovaném ustanovení zákonodárce využívá skutečnosti, že působnost evropských zadávacích směrnic je dána pouze v rozsahu nadlimitních veřejných zakázek, a pro účely zadávání podlimitních veřejných zakázek rozšiřuje katalog obecných výjimek dle § 29 o některé další případy, kdy zadavatel není povinen za účelem zadání veřejné zakázky využít zadávací řízení ve smyslu komentovaného zákona. Jednotlivé případy zvláštních výjimek pro podlimitní veřejné zakázky jsou zpravidla stanoveny za účelem vyloučení praktických obtíží, které by použití zadávacího řízení vyvolalo či mohlo vyvolat.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Zákon o zadávání veřejných zakázek. Zákon o registru smluv - komentář.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.