1. kapitola

Zatímco sluníčko stoupalo vysoko na oblohu, náměstím Pod Besídkou se rozléhalo veselé volání: „Dobré ráno!“

Lidé ve stáncích začali rozkládat na pultech svou pestrobarevnou nabídku a zdravili se s dnešními prvními zákazníky. Celé náměstí bzučelo veselým švitořením a vzduch voněl po kávě a čerstvě upečených skořicových rohlíčcích. Nahoře na besídce hráli tři kluci veselou melodii.

„Dobré ráno!“ volala osmiletá dvojčata Magda a Karlík na své kamarády. Karlíkův batoh byl plný voňavých dobrot k snídani. Magda svírala v jedné ruce velký slaměný košík a ve druhé psí vodítko. A na konci toho vodítka si vykračovalo chundelaté zlatavé štěňátko s tmavým flíčkem kolem jednoho oka, který připomínal pirátskou pásku. Magda se pyšně usmívala. Amigo poskakoval na velikých štěněcích tlapkách a byl přitom neuvěřitelně roztomilý.

„ Haf! “ vyštěkl najednou Amigo a napnul vodítko v Magdině ruce.

„Uviděl svého brášku!“ zasmál se Karlík. Ukázal na druhou zlatavou chlupatou kouli, která se vyřítila ze stánku s nápisem Mexické dobroty, jenž patřil jejich kamarádu Juanovi. Juanovo štěně, Niño, vrtělo ocáskem tak zběsile, až připomínalo malou vrtuli.

„ Haf, haf, haf! “ Obě štěňátka po sobě vesele skákala a kutálela se po zemi tak dlouho, až převrhla pytel se sladkými bramborami.

„Jejda,“ zamumlala Magda. Rozmotala Amigovo vodítko a brambory posbírala.

„Ále, to nevadí,“ prohodil Juan a ústa roztáhl do širokánského úsměvu. „Moc rád vidím, jak si Niño hraje s Amigem. Když jsem byl malý, také jsem si takhle hrál se svým bráškou!“

Magda a Karlík se zasmáli.

„Amigo vypadá skvěle,“ pokračoval Juan. „Řekl bych, že se mu život s vámi v hotelu U Zvířátek líbí!“

„Zbožňuje to tam!“ přitakala Magda vesele.

„Amigo je kamarád se všemi hosty,“ vysvětloval Karlík. „Dokonce i s kočkami!“

„To rád slyším,“ odpověděl Juan, zatímco vybaloval krabici s ananasem. „Mějte se krásně, vy dva. Jsem rád, že jste se zastavili!“

„Tak zatím ahoj,“ zavolali Magda a Karlík a zamávali mu. Přešli ulici k vysokému starému domu z hnědého pískovce s čerstvě natřenými vchodovými dveřmi. Nad nimi stál velký nový nápis Hotel U Zvířátek.

Magda a Karlík se oba na nápis podívali a zazubili se od ucha k uchu. Když prvně přijeli na náměstí Pod Besídkou, dům jejich prapratety Šafránky byl jen obyčejný hotel pro lidi, jenže byl tak zchátralý, že do něj žádní hosté nechodili. Potom si Juan poranil kotník a Magda a Karlík se museli postarat o Niña – a vtom si uvědomili, že hotel je přece perfektní místo i pro všechna zvířátka. A hned měli obrovský úspěch! Právě teď měli například za hosty šest zlatých rybiček, dvě kočky, tři psy, králíka, čtyři morčata a –

„ Uíííííí! “ Z nitra hotelu se rozlehl uši drásající vřískot, až Karlík, Magda i Amigo nadskočili leknutím.

Magda pevně sevřela Amigovo vodítko a opatrně zatlačila do nebesky modrých dveří.

„ Uíííí-uíííí-uííííí! “ Křik přicházel odněkud shora.

Karlík za sebou pečlivě zavřel dveře, aby nemohlo žádné zvířátko utéct.

Ozvalo se další zavřískání, jako když u nástupiště brzdí vlak.

Magda se zahihňala a pověsila Amigovo vodítko na věšák vedle dveří. „Každou chvíli začne zpěv,“ poznamenala.

Karlík si rychle přitisknul dlaně na uši.

A přesně v ten okamžik se dolů ze schodů rozezvučelo: „ Viva Las Vegas! Viva Las Vegas! “ Znělo to, jako když někdo škrtí operní pěvkyni.

Amigo zaklonil hlavu: „ Au-uuuuu! “ zavyl.

„Elvis se probudil,“ pronesla Magda. Položili s Karlíkem košík a batoh na recepční pult a pospíchali nahoru podívat se na svého nejnovějšího hosta.

…

Toto je pouze náhled elektronické knihy. Zakoupení její plné verze je možné v elektronickém obchodě společnosti eReading .

8. kapitola

Když maminka s tatínkem na druhý den Karmen tu novinu oznámili, zůstala na ně hledět s otevřenou pusou.

„Koťata?!“ zalapala po dechu.

„Tak se pojď podívat!“ Karlík a Magda ji odvedli k výtahu. Matyldě i jejím maličkým bylo v teplém, útulném hnízdečku na první pohled dobře.

„Ach můj bože!“ zamumlala Karmen. „Ty jsi tedy samé překvapení, holka.“ Pak se na chvíli zarazila. „Ale já nevím, jestli se dokážu starat o šest koček...“

„Budeme rádi, když Matylda a její koťátka zůstanou příštích pár týdnů v hotelu U Zvířátek,“ uklidňovala ji maminka.

„Četl jsem, že potom už budou mít vyvinutý zrak i sluch,“ dodal Karlík.

Karmen se celá rozzářila. „To je od vás moc hezké,“ řekla. „Aspoň budu mít čas všechno připravit – a začít jim všem hledat nové domovy.“

„Koťátka by měla odcházet od maminky, až jim bude dvanáct týdnů,“ poučil ji Karlík.

Něžně zvedl v ruce maličké černobílé kotě. Teploučký a měkký uzlíček se mu schoulil na dlani. Karlíka zalil hřejivý láskyplný pocit, když mu koťátko přitisklo hlavičku k prstům a slabě vykviklo.

Karmen Karlíka s úsměvem sledovala. „Moc ráda bych dala koťátka lidem, kteří toho o nich hodně vědí,“ prohodila.

„Určitě budeš potřebovat někoho, kdo ví všechno o bedýnkách s podestýlkou a škrabadlech a hračkách,“ souhlasil Karlík.

„Někoho, jako jsi ty,“ dodala Karmen a mrkla na něj. „Zdá se mi, že jsem právě našla ideální domov pro jedno šťastné maličké černobílé koťátko! Co si o tom myslíte vy, mamko a taťko?“

Karlík a Magda překvapeně vzhlédli a zatajili dech.

„Ale to víš, že ano!“ řekl tatínek a rozčepýřil Karlíkovi vlasy.

„Jupí!“ radovala se dvojčata polohlasem, aby příliš nerušila koťátka.

V tu chvíli se ozval domovní zvonek. Maminka s tatínkem šli dolů otevřít a po chvíli se vrátili s dospívajícím chlapcem, který měl na sobě tričko s obrázkem kytary.

Tatínek všechny navzájem představil: „Anton si přišel vyzvednout Elvise, ale myslel jsem, že by se nejdříve rád podíval na Matyldu a její novorozená koťátka.“

Anton nahlédl do výtahu a zazubil se: „Super!“ zahlaholil. „Jsou tak roztomilá!“

V tu chvíli se ozvalo nadšené „Uíííí!“ a od schodů přiletěl Elvis, obkroužil Antona ve vzduchu a usadil se mu na rameni.

„Ty už zase létáš!“ zvolal Anton, když mu korela se šťastným vrkáním začala oždibovat ucho.

Elvis seskočil z Antonova ramene na římsu výtahu a vykročil si to dovnitř. Anton s otevřenou pusou sledoval, jak se Elvis opatrně šine mezi koťátky a potom se choulí mezi ně k Matyldě.

„On Matyldu miluje,“ vysvětlil Karlík. „Pomohl nám ji najít, když se sem schovala, aby porodila koťátka.“

Anton si zahloubaně prohlížel ten šťastný obrázek ve výtahu. „Karmen?“ pronesl potom zvolna. „Co bys řekla, kdybych se zeptal rodičů, jestli bych si nemohl vzít tohle koťátko, až bude dost velké? Tohle s tím bílým flíčkem?“

„To by bylo úžasné!“ zvolala Karmen.

Anton se zazubil. „Vypadá to, že Elvis bude mít nového kamaráda.“

Magda odběhla do svého pokoje pro Elvisovu klec.

„Děkuju, že jste se o něj tak dobře starali, když jsem byl pryč,“ řekl Anton, opatrně přesunul Elvise na bidýlko v kleci a zavřel dvířka. Maminka s tatínkem ho doprovodili dolů.

Jakmile se otevřely dveře, ozvalo se pronikavé hvízdnutí: „Viva Las Vegas! Viva Las Vegas!“ zavřískal ještě Elvis, než se dveře zase zavřely.

„Elvis opustil budovu!“ oznámil tatínek vzhůru do schodů. Všichni se rozesmáli.

„Lidi!“ zvolal najednou Karlík a oči se mu rozsvítily. „Co kdybychom ta koťata pojmenovali po slavných muzikantech?“

„To je výborný nápad,“ souhlasila Karmen. „Může to být Ella jako Ella Fitzgeraldová, Duke jako Duke Ellington, Judy jako Judy Hollidayová...“

„Dylan jako Bob Dylan a Woody jako Woody Guthrie,“ dodala Šafránka dychtivě. „Ti jsou moji oblíbení!“

Magda a Karlík se na sebe zmateně podívali: Kdože?

„Pak vám od nich něco pustím,“ dodala Šafránka se smíchem, „a budu vám vyprávět, jak jsem se setkala s Bobem Dylanem.“

„Mně se nejvíc líbí jméno Woody,“ prohlásil Karlík. „Takže moje koťátko se bude jmenovat Woody!“

Dva týdny utekly jako voda a brzy nastal čas, aby se kočičí rodinka vrátila domů ke Karmen. Matylda a čtyři koťata už byly připravené v přepravce. Všechna koťátka už měla otevřené oči!

Karlík něžně zvedl Woodyho a položil ho k mámě do přepravky. Kotě si ho prohlíželo jasně modrýma očkama.

„Tak zatím ahoj,“ řekl mu Karlík jemně. „Uvidíme se, až budeš dost starý, abys mohl odejít od mámy.“

„Bude zpátky, než se naděješ,“ utěšovala ho Karmen. „A všem jsem našla nové domovy u lidí z náměstí Pod Besídkou, takže se s nimi budeš zase vídat!“

Karmen zavřela přepravku a opatrně ji odnesla dolů, kde u vchodových dveří už čekal Amigo. Položila přepravku na zem, aby se malé štěňátko mohlo rozloučit s novými kamarády.

„Ahoj!“ volali Magda s Karlíkem a mávali na rozloučenou.

„To bude tak krásné, až Woody vyroste a přijde bydlet sem k nám,“ vykládal Karlík zasněně své sestře.

„Pak budeme mít štěňátko i koťátko,“ dodala Magda. „A hotel plný zvířecích hostů! No řekni, co víc bychom si mohli přát?“

Hotel U Zvířátek – Kočičí tajemství

Kate Finchová

Ilustroval: John Steven Gurney

Překlad: Eva Kadlecová

Jazyková korektura: Hana Reslová Dušková

Odpovědná redaktorka: Zuzana Neubauerová

E-book konverzi provedlo Grafické a DTP studio Fragment

Speciální poděkování patří Jane Clarkové

Authorized translation from the English language edition Pet Hotel A Big Surprise!

Text copyright © 2013 by Working Partners Limited

Cover and interior art copyright © 2013 by Scholastic Inc.

Translation © Eva Kadlecová, 2016

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2016

Objednávky knih:

www.albatrosmedia.cz

eshop@albatrosmedia.cz

bezplatná linka 800 555 513

ISBN tištěné verze 978-80-264-0989-2

ISBN e-knihy 978-80-264-1220-5 (1. zveřejnění, 2016)

Vydalo nakladatelství CPress v Brně roku 2016 ve společnosti Albatros Media a. s. se sídlem Na Pankráci 30, Praha 4. Číslo publikace 23 613.

© Albatros Media a. s., 2016. Všechna práva vyhrazena. Žádná část této publikace nesmí být kopírována a rozmnožována za účelem rozšiřování v jakékoli formě či jakýmkoli způsobem bez písemného souhlasu vydavatele.

1. vydání

Kompletní nabídku titulů naleznete na

www.albatrosmedia.cz