Obálka

Patitul

KOMENTÁŘE WOLTERS KLUWER

Zákon o úřednících územních
samosprávných celků

Komentář

Titul

Klára Pondělíčková / Vít Šťastný

Zákon o úřednících
územních
samosprávných celků

Komentář

Vzor citace

Vzor citace:

PONDĚLÍČKOVÁ, K., ŠŤASTNÝ, V. Zákon o úřednících územních samosprávných celků. Komentář. Praha: Wolters Kluwer ČR, a. s., 2016, 252 s.

Právní stav publikace je ke dni 1. června 2016.

© Mgr. Klára Pondělíčková, JUDr. Vít Šťastný, 2016

ISBN 978-80-7552-301-3 (brož.)

ISBN 978-80-7552-302-0 (e-pub)

www.wolterskluwer.cz

Obsah

Seznam zkratek

Seznam předpisů citovaných v komentáři

Předmluva

§ 1–43 ČÁST PRVNÍ ÚŘEDNÍCI ÚZEMNÍCH SAMOSPRÁVNÝCH CELKŮ

§ 1–3 HLAVA I ÚVODNÍ USTANOVENÍ

§ 1 Předmět úpravy

§ 2 Vymezení základních pojmů

§ 3 Zařazení k výkonu správní činnosti

§ 4–15 HLAVA II PRACOVNÍ POMĚR ÚŘEDNÍKA

§ 4–5 Díl 1 Předpoklady pro vznik pracovního poměru úředníka a předpoklady pro jmenování vedoucího úřadu

§ 4 Předpoklady pro vznik pracovního poměru úředníka

§ 5 Předpoklady pro jmenování vedoucího úřadu

§ 6–9 Díl 2 Veřejná výzva a výběrové řízení

§ 6 Veřejná výzva

§ 7 Výběrové řízení

§ 8 Výběrová komise

§ 9 Postup ve výběrovém řízení

§ 10–15 Díl 3 Úprava pracovního poměru

§ 10 Doba trvání pracovního poměru

§ 11 Převedení na jinou práci

§ 12 Odvolání z funkce

§ 13 Další odstupné

§ 14 Pracovní pohotovost

§ 15 Odpovědnost územního samosprávného celku za škodu na majetku

§ 16 HLAVA III ZÁKLADNÍ POVINNOSTI ÚŘEDNÍKA

§ 17–34 HLAVA IV VZDĚLÁVÁNÍ ÚŘEDNÍKŮ

§ 19 Vstupní vzdělávání

§ 20 Průběžné vzdělávání

§ 21 Zvláštní odborná způsobilost

§ 22 Zabezpečení zkoušky

§ 23 Zkušební komise

§ 24 Zkouška

§ 25 Osvědčení

§ 26 Řízení o námitkách

§ 27 Vzdělávání vedoucích úředníků a vedoucích úřadů

§ 28 Počítání lhůt

§ 29 Akreditace vzdělávacích institucí nebo vzdělávacích programů

§ 30 Akreditace vzdělávací instituce

§ 31 Akreditace vzdělávacího programu

§ 32 Akreditační komise

§ 33 Rovnocennost vzdělání

§ 34 Uznání rovnocennosti vzdělání

§ 35–37 HLAVA V STÁTNÍ SPRÁVA V OBLASTI VZDĚLÁVÁNÍ ÚŘEDNÍKŮ

§ 35 Působnost ministerstva

§ 36 Rozsah spolupráce ministerstva s ostatními ústředními správními úřady

§ 37 Zajištění vzdělávání ministerstvem

§ 38–43 HLAVA VI USTANOVENÍ SPOLEČNÁ A PŘECHODNÁ

§ 38–42 Díl 1 Ustanovení společná

§ 39 Zpráva o vzdělávání

§ 40 Konkurenční doložka

§ 41 Společná ustanovení o komisích

§ 42 Prováděcí právní předpisy

§ 43 Díl 2 Přechodná ustanovení

§ 44 ČÁST DRUHÁ zrušena

§ 45 ČÁST TŘETÍ zrušena

§ 46 ČÁST ČTVRTÁ Změna zákona o hlavním městě Praze

§ 47 ČÁST PÁTÁ Změna zákona, kterým se stanoví některé další předpoklady pro výkon některých funkcí ve státních orgánech a organizacích České a Slovenské Federativní Republiky

§ 48 ČÁST ŠESTÁ ÚČINNOST

Vybraná ustanovení novel

Přílohy

Vyhláška č. 512/2002 Sb.

Vyhláška č. 304/2012 Sb.

Literatura

Věcný rejstřík

Slovo o autorech

Seznam zkratek

branný zákon

zákon č. 585/2004 Sb., o branné povinnosti a jejím zajišťování (branný zákon)

daňový řád

zákon č. 280/2009 Sb., daňový řád

kompetenční zákon

zákon České národní rady č. 2/1969 Sb., o zřízení ministerstev a jiných ústředních orgánů státní správy České republiky

kontrolní řád

zákon č. 255/2012 Sb., o kontrole (kontrolní řád)

krajské zřízení

zákon č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení)

krizový zákon

zákon č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení a o změně některých zákonů (krizový zákon)

nařízení vlády č. 564/2006 Sb.

nařízení vlády č. 564/2006 Sb., o platových poměrech zaměstnanců ve veřejných službách a správě

nařízení vlády č. 222/2010 Sb.

nařízení vlády č. 222/2010 Sb., o katalogu prací ve veřejných službách a správě

nařízení vlády č. 136/2015 Sb.

nařízení vlády č. 136/2015 Sb., o rovnocennosti některých zkoušek a odborných kvalifikací zvláštní části úřednické zkoušky

notářský řád

zákon č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád)

obč. zák., občanský zákoník

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

obecní zřízení

zákon č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení)

rozpočtová pravidla územních rozpočtů

zákon č. 250/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech územních rozpočtů

směrnice 2003/88/ES

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES o některých aspektech úpravy pracovní doby

spr. řád, správní řád

zákon č. 500/2004 Sb., správní řád

stavební zákon

zákon č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon)

školský zákon

zákon č. 561/2004 Sb., o předškolním, základním, středním, vyšším odborném a jiném vzdělávání (školský zákon)

tr. řád, trestní řád

zákon č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád)

tr. zákoník, trestní zákoník

zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

Ústava

ústavní zákon č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky

úst. zák. o bezpečnosti ČR

ústavní zákon č. 110/1998 Sb., o bezpečnosti České republiky

velký lustrační zákon

zákon č. 451/1991 Sb., kterým se stanoví některé další předpoklady pro výkon některých funkcí ve státních orgánech a organizacích České a Slovenské Federativní Republiky, České republiky a Slovenské republiky

vyhl. č. 512/2002 Sb.

vyhláška č. 512/2002 Sb., o zvláštní odborné způsobilosti úředníků územních samosprávných celků

vyhl. č. 304/2012 Sb.

vyhláška č. 304/2012 Sb., o uznání rovnocennosti vzdělání úředníků územních samosprávných celků

z. o. k.

zákon č. 90/2012 Sb., o obchodních společnostech a družstvech (zákon o obchodních korporacích)

z. s. m.

zákon č. 218/2003 Sb., o odpovědnosti mládeže za protiprávní činy a o soudnictví ve věcech mládeže a o změně některých zákonů (zákon o soudnictví ve věcech mládeže)

zák. práce, zákoník práce

zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce

zák. o hl. m. Praze

zákon č. 131/2000 Sb., o hlavním městě Praze

zák. o inspekci práce

zákon č. 251/2005 Sb., o inspekci práce

zák. o nemoc. pojištění

zákon č. 187/2006 Sb., o nemocenském pojištění

zák. o obecní policii

zákon České národní rady č. 553/1991 Sb., o obecní policii

zák. o ochr. utaj. informací

zákon č. 412/2005 Sb., o ochraně utajovaných informací a o bezpečnostní způsobilosti

zák. o ověřování

zákon č. 21/2006 Sb., o ověřování shody opisu nebo kopie s listinou a o ověřování pravosti podpisu a o změně některých zákonů (zákon o ověřování)

zák. o pobytu cizinců

zákon č. 326/1999 Sb., o pobytu cizinců na území České republiky a o změně některých zákonů

zák. o pr. na informace o živ. prostř.

zákon č. 123/1998 Sb., o právu na informace o životním prostředí

zák. o přestupcích

zákon České národní rady č. 200/1990 Sb., o přestupcích

zák. o Rejstříku trestů

zákon č. 269/1994 Sb., o Rejstříku trestů

zák. o služebním poměru příslušníků bezpečnostních sborů

zákon č. 361/2003 Sb., o služebním poměru příslušníků bezpečnostních sborů

zák. o s. p. o. d.

zákon č. 359/1999 Sb., o sociálně-právní ochraně dětí

zák. o st. službě

zákon č. 234/2014 Sb., o státní službě

zák. o stanovení obcí s pověřeným OÚ a stanovení obcí s rozšířenou působností

zákon č. 314/2002 Sb., o stanovení obcí s pověřeným obecním úřadem a stanovení obcí s rozšířenou působností

zák. o střetu zájmů

zákon č. 159/2006 Sb., o střetu zájmů

zák. o svobod. přístupu k informacím

zákon č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím

zák. o tr. odpovědnosti p. o., zákon o trestní odpovědnosti právnických osob

zákon č. 418/2011 Sb., o trestní odpovědnosti právnických osob a řízení proti nim

zák. o úřednících úz. samospr. celků

zákon č. 312/2002 Sb., o úřednících územních samosprávných celků a o změně některých zákonů

zák. o veř. rejstřících

zákon č. 304/2013 Sb., o veřejných rejstřících právnických a fyzických osob

zák. o vojácích z povolání

zákon č. 221/1999 Sb., o vojácích z povolání

zák. o vysokých školách

zákon č. 111/1998 Sb., o vysokých školách a o změně a doplnění dalších zákonů (zákon o vysokých školách)

zák. o vytvoření VÚSC

ústavní zákon č. 347/1997 Sb., o vytvoření vyšších územních samosprávných celků a o změně ústavního zákona České národní rady č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky

zák. o znalcích a tlumočnících

zákon č. 36/1967 Sb., o znalcích a tlumočnících

živnostenský zákon

zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon)

Seznam předpisů citovaných v komentáři^12

ústavní zákon č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky

ústavní zákon č. 347/1997 Sb., o vytvoření vyšších územních samosprávných celků a o změně ústavního zákona České národní rady č. 1/1993 Sb.

ústavní zákon č. 110/1998 Sb., o bezpečnosti České republiky

zákon č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád)

zákon č. 500/2004 Sb., správní řád

zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

zákon č. 280/2009 Sb., daňový řád

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

zákon č. 90/2012 Sb., o obchodních společnostech a družstvech (zákon o obchodních korporacích)

zákon č. 36/1967 Sb., o znalcích a tlumočnících

zákon č. 2/1969 Sb., o zřízení ministerstev a jiných ústředních orgánů státní správy České republiky

zákon č. 200/1990 Sb., o přestupcích

zákon č. 451/1991 Sb., kterým se stanoví některé další předpoklady pro výkon některých funkcí ve státních orgánech a organizacích České a Slovenské Federativní Republiky, České republiky a Slovenské republiky

zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon)

zákon č. 553/1991 Sb., o obecní policii

zákon č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád)

zákon č. 269/1994 Sb., o Rejstříku trestů

zákon č. 111/1998 Sb., o vysokých školách a o změně a doplnění dalších zákonů (zákon o vysokých školách)

zákon č. 123/1998 Sb., o právu na informace o životním prostředí

zákon č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím

zákon č. 221/1999 Sb., o vojácích z povolání

zákon č. 326/1999 Sb., o pobytu cizinců na území České republiky a o změně některých zákonů

zákon č. 359/1999 Sb., o sociálně-právní ochraně dětí

zákon č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení)

zákon č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení)

zákon č. 131/2000 Sb., o hlavním městě Praze

zákon č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení a o změně některých zákonů (krizový zákon)

zákon č. 250/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech územních rozpočtů

zákon č. 312/2002 Sb., o úřednících územních samosprávných celků a o změně některých zákonů

zákon č. 314/2002 Sb., o stanovení obcí s pověřeným obecním úřadem a stanovení obcí s rozšířenou působností

zákon č. 218/2003 Sb., o odpovědnosti mládeže za protiprávní činy a o soudnictví ve věcech mládeže a o změně některých zákonů (zákon o soudnictví ve věcech mládeže)

zákon č. 361/2003 Sb., o služebním poměru příslušníků bezpečnostních sborů

zákon č. 561/2004 Sb., o předškolním, základním, středním, vyšším odborném a jiném vzdělávání (školský zákon)

zákon č. 585/2004 Sb., o branné povinnosti a jejím zajišťování (branný zákon)

zákon č. 251/2005 Sb., o inspekci práce

zákon č. 412/2005 Sb., o ochraně utajovaných informací a o bezpečnostní způsobilosti

zákon č. 21/2006 Sb., o ověřování shody opisu nebo kopie s listinou a o ověřování pravosti podpisu a o změně některých zákonů (zákon o ověřování)

zákon č. 159/2006 Sb., o střetu zájmů

zákon č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon)

zákon č. 187/2006 Sb., o nemocenském pojištění

zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce

zákon č. 418/2011 Sb., o trestní odpovědnosti právnických osob a řízení proti nim

zákon č. 255/2012 Sb., o kontrole (kontrolní řád)

zákon č. 304/2013 Sb., o veřejných rejstřících právnických a fyzických osob

zákon č. 234/2014 Sb., o státní službě

nařízení vlády č. 564/2006 Sb., o platových poměrech zaměstnanců ve veřejných službách a správě

nařízení vlády č. 222/2010 Sb., o katalogu prací ve veřejných službách a správě

nařízení vlády č. 136/2015 Sb., o rovnocennosti některých zkoušek a odborných kvalifikací zvláštní části úřednické zkoušky

vyhláška č. 512/2002 Sb., o zvláštní odborné způsobilosti úředníků územních samosprávných celků

vyhláška č. 304/2012 Sb., o uznání rovnocennosti vzdělání úředníků územních samosprávných celků

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby

1) Předpisy jsou řazeny v pořadí:

– ústavní zákony,

– kodexy,

– zákony,

– ostatní právní předpisy,

– právní předpisy Evropské unie.

2) Není-li uvedeno jinak, jsou všechny předpisy v textu citovány ve znění pozdějších předpisů.

Předmluva

Zákon č. 312/2002 Sb., o úřednících územních samosprávných celků a o změně některých zákonů, nabyl účinnosti dne 1. ledna 2003 (s výjimkou některých ustanovení, která nabyla účinnosti již dnem vyhlášení zákona ve Sbírce zákonů, tj. dnem 12. července 2002). Byl přijat jako součást tzv. druhé etapy reformy veřejné správy, v jejímž rámci přešly v souvislosti se zrušením okresních úřadů nové působnosti v oblasti státní správy na krajské úřady a na obecní úřady obcí s rozšířenou působností. Hlavním cílem přijetí tohoto zákona bylo zajištění kvalitního, efektivního a nestranného výkonu veřejné správy orgány územních samosprávných celků.

Za více než třináct let účinnosti zákona o úřednících územních samosprávných celků se již praxe s řadou institutů tímto zákonem upravených sžila. Autoři komentáře se nicméně i přesto setkávají s častými dotazy týkajícími se interpretace jednotlivých ustanovení tohoto zákona. Tento komentář si proto klade za cíl napomoci s aplikací zákona o úřednících územních samosprávných celků těm, kteří s tímto zákonem nejčastěji pracují, tedy zejména samotným úředníkům územních samosprávných celků, ale také např. starostům a členům zastupitelstev.

Kromě komentáře k jednotlivým ustanovením zákona jsou pro přehlednost v textu uvedeny rovněž odkazy na související ustanovení nejen samotného zákona o úřednících územních samosprávných celků, ale i jiných souvisejících právních předpisů, především pak na ustanovení zákoníku práce, který se na pracovněprávní vztahy úředníků územních samosprávných celků podpůrně vztahuje. Uvedena je také dostupná, byť zatím nepříliš bohatá, judikatura.

Věříme, že tato publikace přispěje k lepší orientaci v právní úpravě pracovněprávních vztahů úředníků územních samosprávných celků a k její bezproblémové aplikaci v praxi.

Klára Pondělíčková

Vít Šťastný

ZÁKON

č. 312/2002 Sb.

ze dne 13. června 2002

O ÚŘEDNÍCÍCH ÚZEMNÍCH SAMOSPRÁVNÝCH CELKŮ

a o změně některých zákonů

Ve znění zákona č. 46/2004 Sb., zákona č. 234/2006 Sb.,
zákona č. 264/2006 Sb., zákona č. 227/2009 Sb., zákona č. 365/2011 Sb.,
zákona č. 420/2011 Sb., zákona č. 89/2012 Sb.
a zákona č. 250/2014 Sb.

Parlament se usnesl na tomto zákoně České republiky:

ČÁST PRVNÍ
ÚŘEDNÍCI ÚZEMNÍCH SAMOSPRÁVNÝCH CELKŮ

HLAVA I
ÚVODNÍ USTANOVENÍ

§ 1
Předmět úpravy

(1) Tento zákon upravuje pracovní poměr úředníků územních samosprávných celků a jejich vzdělávání.

(2) Na pracovněprávní vztahy úředníků územních samosprávných celků se vztahuje zákoník práce, nestanoví-li tento zákon jinak.

(3) Tento zákon se nevztahuje na zaměstnance územního samosprávného celku

a) zařazené v jeho organizačních složkách,1)

b) zařazené jen v jeho zvláštních orgánech,2)

c) kteří vykonávají výhradně pomocné, servisní nebo manuální práce nebo kteří výkon takových prací řídí.

1) § 23 a násl. zákona č. 250/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech územních samosprávných celků.

2) Například zákon č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů (vodní zákon), ve znění zákona č. 76/2002 Sb.

K § 1

1. Zákon o úřednících územních samosprávných celků byl přijat jako součást tzv. druhé etapy reformy veřejné správy, v jejímž rámci přešly v souvislosti se zrušením okresních úřadů nové působnosti v oblasti státní správy na krajské úřady a na obecní úřady obcí s rozšířenou působností. V důvodové zprávě k návrhu zákona o úřednících územních samosprávných celků se uvádí, že „hlavním cílem návrhu zákona o úřednících územních samosprávných celků je zajištění kvalitního, efektivního a nestranného výkonu veřejné správy v území. Předpokladem k tomu je profesionalizace úředníků samospráv. Profesionalizací se rozumí zvýšené nároky na jejich odbornost, stanovení povinností odpovídajících charakteru jejich práce a poskytnutí záruk a kompenzací, které by vyvažovaly rozšířené nároky a povinnosti“. K dosažení hlavního účelu právní úpravy, kterým podle předkladatele mělo být, vedle přispění ke zvýšení kvality výkonu veřejné správy územními samosprávnými celky, omezení politického subjektivismu při rozhodování o personálních otázkách a přispění ke změně pojetí veřejné správy ve službu veřejnosti, slouží hlavní zásady, na nichž je právní úprava zákona postavena. Podle obecné části důvodové zprávy k návrhu zákona jimi jsou: „kontinuita výkonu veřejné správy, nestrannost úředníků, vzdělávání úředníků jako předpoklad vysoké úrovně výkonu veřejné správy, otevřenost systému, meritní systém (postavení a nároky úředníků se řídí výhradně jejich odbornou kvalifikací a pracovním výkonem), zvýšení úrovně řízení ve veřejné správě, rovnost úředníků, stabilita úředníků, včetně vedoucích úředníků a rovnováha mezi rozšířenými povinnostmi a zvýšenými nároky a kompenzacemi“.

2. Zákon nabyl platnosti 12. července 2002. Účinnosti zákon nabyl 1. ledna 2003, ustanovení § 29–32, § 35 odst. 1 písm. k), l) a n) a § 41 nabyla účinnosti již dnem vyhlášení zákona ve Sbírce zákonů, tedy 12. července 2002.

K odst. 1

3. Ustanovení § 1 definuje věcnou a osobní působnost zákona. Zákon obsahuje právní úpravu pracovního poměru úředníků územních samosprávných celků a jejich vzdělávání. Právní úprava pracovního poměru úředníka je obsažena v hlavě II, hlava III upravuje základní povinnosti úředníka, vzdělávání úředníků pak upravuje hlava IV.

4. Komentovaný zákon je právním předpisem na pomezí práva soukromého (pracovního) a veřejného. Obsahuje tedy jak ustanovení, která jsou svou povahou ustanoveními soukromoprávními (zejména právní úprava pracovního poměru úředníků), tak ustanovení, která jsou svou povahou veřejnoprávní (právní úprava vzdělávání úředníků).

5. Územním samosprávným celkem je obec a kraj (viz čl. 99 Ústavy, podle kterého se Česká republika člení na obce, které jsou základními územními samosprávnými celky, a kraje, které jsou vyššími územními samosprávnými celky). Ustanovení § 2 odst. 1 stanoví, že obec a kraj jsou územním samosprávným celkem a pro účely komentovaného zákona jsou jím též hlavní město Praha, město, statutární město a městská část hlavního města Prahy.

6. Kdo je úředníkem, vyplývá z § 2 odst. 4, který obsahuje pozitivní definici úředníka ve spojení s § 1 odst. 3, který vymezuje okruh osob, které jsou z působnosti zákona o úřednících územních samosprávných celků vyloučeny.

7. Zákon výslovně stanoví, že upravuje pracovní poměr úředníků územních samosprávných celků a jejich vzdělávání, nevztahuje se tedy na zaměstnance územního samosprávného celku, kteří mají s územním samosprávným celkem uzavřenu dohodu o pracích konaných mimo pracovní poměr (dohodu o provedení práce, dohodu o pracovní činnosti). Ustálená výkladová praxe tudíž dovozuje, že úředníkem ve smyslu tohoto zákona (viz § 2 odst. 4) může být pouze zaměstnanec územního samosprávného celku v pracovním poměru.

8. Úředník územního samosprávného celku je v pracovním poměru k územnímu samosprávnému celku. Není tedy ve služebním poměru, na rozdíl od státních zaměstnanců ve služebním poměru (viz zák. o st. službě), příslušníků Policie České republiky, Hasičského záchranného sboru České republiky, Celní správy České republiky, Vězeňské služby České republiky, Generální inspekce bezpečnostních sborů, Bezpečnostní informační služby a Úřadu pro zahraniční styky a informace (viz zákon o služebním poměru příslušníků bezpečnostních sborů) a vojáků z povolání (viz zákon o vojácích z povolání).

K odst. 2

9. Zákon není koncipován jako komplexní právní úprava pracovněprávních vztahů úředníků, je svou povahou speciálním zákonem k zákoníku práce. Ustanovení § 1 odst. 2 v tomto smyslu výslovně stanoví, že na pracovněprávní vztahy úředníků územních samosprávných celků se vztahuje zákoník práce, nestanoví-li zákon jinak. Právní úprava zákoníku práce je tedy subsidiární k právní úpravě zákona o úřednících územních samosprávných celků a použije se tam, kde zákon nemá zvláštní právní úpravu.

10. Důvodová zpráva k návrhu zákona k tomu uváděla: „Navrhuje se koncipovat po formální stránce právní úpravu tak, že upraveny budou pouze ty záležitosti, u kterých neposkytuje současná úprava (zákoník práce a jiné pracovněprávní předpisy) uspokojivé řešení vzhledem ke specifičnosti výkonu veřejné správy. Z toho vyplývá i navrhovaná obecná podpůrná platnost zákoníku práce. Tato koncepce byla zvolena z pragmatických důvodů, a to proto, že

– počet navrhovaných odchylek od zákoníku práce je takový, že jejich případné zapracování přímo do zákoníku práce by hrozilo narušit jeho systematiku;

– počet navrhovaných odchylek od zákoníku práce na druhou stranu však není takový, aby bylo odůvodněné zpracovat komplexní úpravu pracovněprávních vztahů úředníků nezávislou na zákoníku práce; vedle sebe by pak totiž v právním řádu stály dvě normy, jejichž obsah by byl z velké části totožný;

– existence zvláštní právní normy upravující práva a povinnosti úředníků územních samosprávných celků zdůrazní význam těchto osob pro kvalitu a nestrannost veřejné správy a potvrdí vůči orgánům Evropské unie vědomí vlády a Parlamentu České republiky o důležitosti postavení úředníků veřejné správy.“

11. Na pracovněprávní vztahy zaměstnanců územních samosprávných celků, kteří nejsou úředníky ve smyslu komentovaného zákona a na něž se tedy tento zákon nevztahuje, se použije v plném rozsahu zákoník práce.

12. Zákoník práce ve svém § 4 upravuje subsidiární použití občanského zákoníku, když stanoví, že „pracovněprávní vztahy se řídí tímto zákonem; nelze-li použít tento zákon, řídí se občanským zákoníkem, a to vždy v souladu se základními zásadami pracovněprávních vztahů“. Základními zásadami pracovněprávních vztahů jsou zejména (viz § 1a zák. práce): zvláštní zákonná ochrana postavení zaměstnance, uspokojivé a bezpečné podmínky pro výkon práce, spravedlivé odměňování zaměstnance, řádný výkon práce zaměstnancem v souladu s oprávněnými zájmy zaměstnavatele a rovné zacházení se zaměstnanci a zákaz jejich diskriminace.

13. Na úředníky územních samosprávných celků se vztahuje rovněž právní úprava obsažená v nařízeních vlády vydaných na základě zmocnění v zákoníku práce – konkrétně zejména v nařízení vlády č. 564/2006 Sb., o platových poměrech zaměstnanců ve veřejných službách a správě, a v nařízení vlády č. 222/2010 Sb., o katalogu prací ve veřejných službách a správě (dále jen „nařízení vlády č. 222/2010 Sb.“).

K odst. 3

14. Odstavec 3 obsahuje negativní vymezení působnosti zákona, když vyjmenovává okruh osob, které jsou z působnosti tohoto zákona vyloučeny. Podle tohoto ustanovení se zákon nevztahuje na zaměstnance územního samosprávného celku zařazené v jeho organizačních složkách, na zaměstnance územního samosprávného celku zařazené jen v jeho zvláštních orgánech a na ty jeho zaměstnance, kteří vykonávají výhradně pomocné, servisní nebo manuální práce nebo kteří výkon takových prací řídí.

15. Právní úpravu organizačních složek územních samosprávných celků obsahuje zákon č. 250/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech územních rozpočtů (dále jen „rozpočtová pravidla úz. rozpočtů“). Územní samosprávný celek může ve své pravomoci k plnění svých úkolů, zejména k hospodářskému využívání svého majetku a k zabezpečení veřejně prospěšných činností, mimo jiné zřizovat vlastní organizační složky, které jsou zařízeními bez právní subjektivity [viz § 23 odst. 1 písm. a) rozpočtových pravidel úz. rozpočtů]. Organizační složka územního samosprávného celku vzniká rozhodnutím zastupitelstva územního samosprávného celku a její pracovníci jsou zaměstnanci zřizovatele (tzn. územního samosprávného celku), pokud zvláštní zákon nestanoví jinak.

16. Právní úprava zvláštních orgánů územních samosprávných celků je obsažena zejména v obecním zřízení, v krajském zřízení a v zákoně o hlavním městě Praze. Podle § 106 obecního zřízení zřizuje starosta v případech stanovených zvláštními zákony pro výkon přenesené působnosti zvláštní orgány obce, jmenuje a odvolává jejich členy. V případech stanovených zvláštními zákony pak vykonává zvláštní orgán obce s rozšířenou působností státní správu pro správní obvod obce s rozšířenou působností. V čele zvláštního orgánu obce může být jen osoba, která (nestanoví-li zvláštní zákon jinak) prokázala zvláštní odbornou způsobilost v oblasti přenesené působnosti, pro jejíž výkon byl zvláštní orgán zřízen. Pro prokázání zvláštní odborné způsobilosti osoby stojící v čele zvláštního orgánu obce platí obdobně ustanovení zvláštních právních předpisů upravujících toto prokázání pro úředníky územních samosprávných celků. Povinnost prokázat zvláštní odbornou způsobilost se však nevztahuje na případy, kdy v čele zvláštního orgánu obce stojí na základě ustanovení zvláštního zákona starosta. Obdobnou právní úpravu zvláštních orgánů obsahuje i zákon o krajích (viz § 65 krajského zřízení) a zákon o hlavním městě Praze (viz § 80 zák. o hl. m. Praze). Zvláštním orgánem obce je např. komise k projednávání přestupků zřízená podle § 53 odst. 3 zák. o přestupcích nebo komise pro sociálně-právní ochranu dětí zřízená starostou obce s rozšířenou působností podle § 38 odst. 1 zák. o s. p. o. d.

17. Zákon vylučuje v § 1 odst. 3 písm. b) ze své působnosti zaměstnance územního samosprávného celku, kteří jsou zařazeni „jen“ ve zvláštních orgánech územního samosprávného celku. To znamená, že na zaměstnance územního samosprávného celku, který je vedle zařazení do zvláštního orgánu územního samosprávného celku zařazen i do úřadu územního samosprávného celku, se zákon vztahuje (příkladem může být zaměstnanec obce, který je zařazen do obecního úřadu a zároveň je členem komise k projednání přestupků).

18. Ustanovení § 1 odst. 3 písm. a) a b), výslovně z působnosti zákona vylučující zaměstnance zařazené do organizačních složek a do zvláštních orgánů územních samosprávných celků, je do určité míry nadbytečné vzhledem k samotné definici pojmu úředník obsažené v § 2 odst. 4. Podle tohoto ustanovení je totiž úředníkem zaměstnanec územního samosprávného celku podílející se na výkonu správních činností zařazený do obecního úřadu, do městského úřadu, do magistrátu statutárního města nebo do magistrátu územně členěného statutárního města, do úřadu městského obvodu nebo úřadu městské části územně členěného statutárního města, do krajského úřadu, do Magistrátu hlavního města Prahy nebo do úřadu městské části hlavního města Prahy.

19. V § 1 odst. 3 písm. c) jsou z působnosti zákona vyloučeni ti zaměstnanci územního samosprávného celku, kteří vykonávají výhradně pomocné, servisní nebo manuální práce (někdy souhrnně označované jako tzv. obslužné činnosti) nebo kteří výkon takových prací řídí. Obslužnými činnostmi jsou např. čistě administrativní práce (sekretář/ka, zaměstnanec v pokladně apod.), servisní práce (údržbář a opravář, řidič apod.) a manuální práce (uklízeč/ka, zaměstnanec zajišťující zásobování, zaměstnanec v rozmnožovně apod.).

20. Pokud se konkrétní zaměstnanec, zařazený do úřadu územního samosprávného celku, vedle pomocných, servisních nebo manuálních prací rovněž podílí na výkonu správních činností (viz § 2 odst. 3), je úředníkem. Z hlediska komentovaného zákona není pro posouzení toho, zda je zaměstnanec úředníkem či nikoliv, rozhodné, v jaké míře se podílí na výkonu správních činností a v jaké míře vykonává pomocné, servisní nebo manuální práce. Úředníkem je takový zaměstnanec, který se (za splnění ostatních podmínek) podílí na výkonu správních činností, bez ohledu na to, jaký podíl z jeho pracovní náplně výkon správních činností představuje.

21. Komentovaný zákon v § 1 odst. 3 písm. c) ze své působnosti vylučuje rovněž zaměstnance územních samosprávných celků, kteří řídí výkon pomocných, servisních nebo manuálních prací. Čistě gramatickým výkladem je možné dojít k závěru, že na zaměstnance územního samosprávného celku, který řídí zaměstnance vykonávající výhradně pomocné, servisní nebo manuální práce, se zákon nevztahuje ani v případě, že by se on sám, vedle toho, že řídí výkon takových prací, podílel na výkonu správních činností. Lze se však domnívat, že takový výklad neodpovídá smyslu právní úpravy, ani úmyslu zákonodárce. Při použití tohoto výkladu by např. mohlo docházet k absurdním situacím, kdy v případě, že by určitou správní činnost v rámci oddělení (odboru) vykonával řadový zaměstnanec a vedoucí zaměstnanec by sám žádnou správní činnost nevykonával, byl by vedoucí zaměstnanec úředníkem, zatímco v případě, že by vedoucí zaměstnanec tutéž správní činnost vykonával sám, ale jinak by řídil zaměstnance vykonávající výhradně pomocné, servisní nebo manuální práce, úředníkem nebyl. Přikláníme se tedy k názoru, že zákon o úřednících územních samosprávných celků se na zaměstnance územního samosprávného celku, který řídí zaměstnance vykonávající výhradně pomocné, servisní nebo manuální práce, nevztahuje pouze za předpokladu, že se ani on sám nepodílí na výkonu správních činností ve smyslu § 2 odst. 4.

Související ustanovení:

§ 2 odst. 1 – územní samosprávný celek, § 2 odst. 4 – úředník

Související předpisy:

čl. 99 Ústavy, – obč. zák., – zák. práce, – obecní zřízení, – krajské zřízení, – zák. o hl. m. Praze, – rozpočtová pravidla úz. rozpočtů, – nařízení vlády č. 564/2006 Sb., – nařízení vlády č. 222/2010 Sb.

Literatura:

VEDRAL, J. Zákon o úřednících územních samosprávných celků. Úvod. Vymezení působnosti zákona. (1. část). Wolters Kluwer, 2003. ASPI ID: LIT25174CZ. Dostupné v systému ASPI.

VYSOKAJOVÁ, M., KAHLE, B., RANDLOVÁ, N., HŮRKA, P., DOLEŽÍLEK, J. Zákoník práce. Komentář. 5. vydání. Praha: Wolters Kluwer, 2015.

§ 2
Vymezení základních pojmů

(1) Územním samosprávným celkem je obec a kraj a pro účely tohoto zákona též hlavní město Praha, město, statutární město a městská část hlavního města Prahy.

(2) Úřadem se pro účely tohoto zákona rozumí obecní úřad, městský úřad, magistrát statutárního města, magistrát územně členěného statutárního města, úřad městského obvodu nebo úřad městské části územně členěného statutárního města, krajský úřad, Magistrát hlavního města Prahy a úřad městské části hlavního města Prahy.

(3) Správními činnostmi se pro účely tohoto zákona rozumí plnění úkolů v samostatné nebo přenesené působnosti územního samosprávného celku podle zvláštních právních předpisů.

(4) Úředníkem se pro účely tohoto zákona rozumí zaměstnanec územního samosprávného celku podílející se na výkonu správních činností zařazený do obecního úřadu, do městského úřadu, do magistrátu statutárního města nebo do magistrátu územně členěného statutárního města, do úřadu městského obvodu nebo úřadu městské části územně členěného statutárního města, do krajského úřadu, do Magistrátu hlavního města Prahy nebo do úřadu městské části hlavního města Prahy.

(5) Vedoucím úředníkem se pro účely tohoto zákona rozumí úředník, který je vedoucím zaměstnancem.3)

(6) U vedoucích úředníků se zakládá pracovní poměr jmenováním. Jmenování provede vedoucí úřadu.

(7) Vedoucím úřadu se pro účely tohoto zákona rozumí vedoucí úředník, který vykonává funkci tajemníka obecního úřadu, tajemníka magistrátu statutárního města, tajemníka úřadu městského obvodu nebo městské části územně členěného statutárního města, ředitele krajského úřadu, ředitele Magistrátu hlavního města Prahy nebo tajemníka úřadu městské části hlavního města Prahy.

(8) V obcích, městských obvodech a městských částech, kde není funkce tajemníka zřízena nebo kde není tajemník ustanoven, plní úkoly vedoucího úřadu podle tohoto zákona starosta.

3) § 9 odst. 3 zákoníku práce.

K odst. 1

1. Ustanovení odstavce 1 vymezuje pojem „územní samosprávný celek“, který je v pracovněprávním vztahu k úředníkovi zaměstnavatelem. Podle čl. 99 Ústavy se Česká republika člení na obce, které jsou základními územními samosprávnými celky, a kraje, které jsou vyššími územními samosprávnými celky. Ústava tedy výslovně za územní samosprávné celky označuje obce a kraje. Vyšší územní samosprávné celky, mezi které je zahrnuto i hlavní město Praha, byly vytvořeny ústavním zákonem o vytvoření VÚSC. Hlavní město Praha je obcí i krajem (viz § 1 odst. 1 zák. o hl. m. Praze). Skutečnost, že obcí je i město a statutární město, vyplývá již z § 3 a § 4 obecního zřízení. Z tohoto pohledu se tedy jeví výslovné stanovení, že hlavní město Praha, město a statutární město jsou pro účely tohoto zákona územním samosprávným celkem, jako nadbytečné. Ustanovení § 3 odst. 2 zák. o hl. m. Praze stanoví, že městské části hlavního města Prahy v rozsahu stanoveném zákonem a Statutem vystupují v právních vztazích svým jménem a nesou odpovědnost z těchto vztahů vyplývající. Městské části hlavního města Prahy tedy mají své zaměstnance a jsou zaměstnavateli (na rozdíl od městských částí a městských obvodů statutárních měst, které zaměstnavateli být nemohou).

K odst. 2

2. Úřadem se pro účely komentovaného zákona rozumí obecní úřad, městský úřad, magistrát statutárního města, magistrát územně členěného statutárního města, úřad městského obvodu nebo úřad městské části územně členěného statutárního města, krajský úřad, Magistrát hlavního města Prahy a úřad městské části hlavního města Prahy (viz § 5 odst. 1 a 2 obecního zřízení, § 1 odst. 3 krajského zřízení, § 1 odst. 4 a § 4 odst. 1 zák. o hl. m. Praze). V tomto výčtu není výslovně uveden „úřad městyse“, což však v žádném případě neznamená, že by úřad městyse nebyl úřadem ve smyslu tohoto zákona. „Úřad městyse“ je označení obecního úřadu v obci, která je městysem (viz § 5 odst. 1 obecního zřízení). Tam, kde se v celém právním řádu používá pojmu „obecní úřad“, rozumí se tím i „úřad městyse“.

3. Pouze zaměstnanec územního samosprávného celku podílející se na výkonu správních činností, zařazený do obecního úřadu, do městského úřadu, do magistrátu statutárního města nebo do magistrátu územně členěného statutárního města, do úřadu městského obvodu nebo úřadu městské části územně členěného statutárního města, do krajského úřadu, do Magistrátu hlavního města Prahy nebo do úřadu městské části hlavního města Prahy, je úředníkem ve smyslu tohoto zákona.

K odst. 3

4. Vymezení pojmu správní činnosti je zcela zásadní pro určení, zda konkrétní zaměstnanec územního samosprávného celku je či není úředníkem. Podle § 2 odst. 4 je úředníkem zaměstnanec územního samosprávného celku podílející se na výkonu správních činností zařazený do obecního úřadu, do městského úřadu, do magistrátu statutárního města nebo do magistrátu územně členěného statutárního města, do úřadu městského obvodu nebo úřadu městské části územně členěného statutárního města, do krajského úřadu, do Magistrátu hlavního města Prahy nebo do úřadu městské části hlavního města Prahy. Správními činnostmi se podle § 2 odst. 3 rozumí plnění úkolů v samostatné nebo přenesené působnosti územního samosprávného celku podle zvláštních právních předpisů.

5. Důvodová zpráva k zákonu uvádí, že „správní činností je zejména správní rozhodování, správní kontrola, dozor nebo dohled, příprava návrhů právních předpisů a zajišťování právní činnosti správních úřadů, příprava návrhů koncepcí a programů, vytváření a vedení informačních systémů ve veřejné správě, statistika, správa rozpočtu územního samosprávného celku, krizové řízení a plánování, ochrana utajovaných skutečností, zabezpečování obrany státu, poskytování darů a dotací, poskytování informací podle zvláštního právního předpisu a další činnosti vyplývající ze zvláštních zákonů a příprava a vypracování věcných podkladů k ostatním správním činnostem“. Správní činností bude především plnění veškerých úkolů svěřených výslovně územním samosprávným celkům zvláštními právními předpisy, ať už jde o samostatnou, nebo o přenesenou působnost.

6. Pojmem „plnění úkolů v přenesené působnosti“ se rozumí podílení se na výkonu státní správy. Podle čl. 105 Ústavy lze výkon státní správy svěřit orgánům samosprávy jen tehdy, stanoví-li to zákon. V případě výkonu přenesené působnosti tedy zřejmě nebude výklad pojmu správní činnosti činit větší obtíže.

7. Poněkud složitější může být výklad pojmu správní činnosti ve vztahu k výkonu samostatné působnosti. Byť je výkon samostatné působnosti především právem, nikoliv povinností územního samosprávného celku, není vyloučeno, aby zákon územním samosprávným celkům i v samostatné působnosti ukládal povinnosti. Podle § 35 odst. 1 obecního zřízení do samostatné působnosti obce patří záležitosti, které jsou v zájmu obce a občanů obce, pokud nejsou zákonem svěřeny krajům nebo pokud nejde o přenesenou působnost orgánů obce nebo o působnost, která je zvláštním zákonem svěřena správním úřadům jako výkon státní správy, a dále záležitosti, které do samostatné působnosti obce svěří zákon. Podle § 35 odst. 2 obecního zřízení do samostatné působnosti obce patří zejména záležitosti uvedené v § 84, § 85 a § 102, s výjimkou vydávání nařízení obce. Obec v samostatné působnosti ve svém územním obvodu dále pečuje v souladu s místními předpoklady a s místními zvyklostmi o vytváření podmínek pro rozvoj sociální péče a pro uspokojování potřeb svých občanů. Jde především o uspokojování potřeby bydlení, ochrany a rozvoje zdraví, dopravy a spojů, potřeby informací, výchovy a vzdělávání, celkového kulturního rozvoje a ochrany veřejného pořádku. Obdobně je samostatná působnost definována i v případě krajů (viz § 14 krajského zřízení) a hlavního města Prahy (viz § 16 a § 18 zák. o hl. m. Praze).

8. Ustanovení § 21 odst. 1 stanoví, že správní činnosti stanovené prováděcím právním předpisem zajišťuje územní samosprávný celek prostřednictvím úředníků, kteří prokázali zvláštní odbornou způsobilost. Tímto prováděcím právním předpisem je vyhláška č. 512/2002 Sb., o zvláštní odborné způsobilosti úředníků územních samosprávných celků. Vyhláška č. 512/2002 Sb. stanoví, že zvláštní odbornou způsobilost prokazují úředníci územních samosprávných celků, kteří vykonávají správní činnosti uvedené v § 1 odst. 1 této vyhlášky s tím, že v příloze k této vyhlášce jsou ve sloupci 4 stanoveny náplně jednotlivých správních činností, k jejichž výkonu je nezbytné prokázání zvláštní odborné způsobilosti. Je tedy zřejmé, že vykonává-li zaměstnanec územního samosprávného celku některou ze správních činností uvedených v této vyhlášce, je úředníkem ve smyslu komentovaného zákona. (Je však třeba upozornit na to, že existuje celá řada správních činností, k jejichž vykonávání není prokázání zvláštní odborné způsobilosti zapotřebí.)

9. Správními činnostmi nejsou práce pomocné, servisní nebo manuální [viz § 1 odst. 3 písm. c)].

10. Úředníkem je takový zaměstnanec, který se (za splnění ostatních podmínek) podílí na výkonu správních činností, bez ohledu na to, jaký podíl z jeho pracovní náplně výkon správních činností představuje. Zaměstnanec územního samosprávného celku tedy bude považován za úředníka, pokud se alespoň zčásti podílí na plnění úkolů, které jsou územnímu samosprávnému celku v samostatné nebo přenesené působnosti uloženy zvláštními právními předpisy. Pokud jde o správní činnost, která spočívá ve správním rozhodování, bude se na výkonu správní činnosti podílet nejen ta osoba, která podepisuje správní rozhodnutí, ale i ta osoba, která se podílí na správním řízení předcházejícím vydání správního rozhodnutí, jakož i na vyhotovení správního rozhodnutí.

11. Podle § 3 fyzickou osobu k výkonu správní činnosti zařazuje v souladu s druhem práce uvedeným v pracovní smlouvě vedoucí úřadu.

K odst. 4

12. Odstavec 4 obsahuje definici pojmu úředník. Vymezení pojmu úředník je zásadní pro samotné vymezení působnosti celého zákona (viz § 1 odst. 1, který stanoví, že tento zákon upravuje pracovní poměr úředníků územních samosprávných celků a jejich vzdělávání). Úředníkem je zaměstnanec územního samosprávného celku podílející se na výkonu správních činností zařazený do obecního úřadu, do městského úřadu, do magistrátu statutárního města nebo do magistrátu územně členěného statutárního města, do úřadu městského obvodu nebo úřadu městské části územně členěného statutárního města, do krajského úřadu, do Magistrátu hlavního města Prahy nebo do úřadu městské části hlavního města Prahy.

13. K pojmu „územní samosprávný celek“ viz komentář k § 2 odst. 2, k pojmu „správní činnosti“ viz komentář k § 2 odst. 3.

14. Úředníkem tedy jsou pouze ti zaměstnanci územního samosprávného celku, kteří se podílejí na výkonu správních činností a zároveň jsou zařazeni do úřadu daného územního samosprávného celku. Zákon se naopak nevztahuje na zaměstnance územních samosprávných celků, kteří v jejich úřadech zařazeni nejsou, a to i v případě, že by tito zaměstnanci vykonávali nebo se podíleli na výkonu správních činností, dále se nevztahuje ani na členy volených orgánů územních samosprávných celků (na členy zastupitelstva územního samosprávného celku, členy rady územního samosprávného celku, starosty, primátory či hejtmany) a v neposlední řadě se zákon nevztahuje ani na osoby, které mají s územním samosprávným celkem uzavřenou některou z dohod o pracích konaných mimo pracovní poměr. V § 1 odst. 3 pak zákon stanoví okruhy zaměstnanců územního samosprávného celku, kteří se za úředníky nepovažují. Jsou to:

a) zaměstnanci zařazení ve vlastních organizačních složkách územního samosprávného celku, které nemají právní subjektivitu,

b) zaměstnanci zařazení jen ve zvláštních orgánech územního samosprávného celku a

c) zaměstnanci, kteří vykonávají výhradně pomocné, servisní nebo manuální práce nebo kteří výkon takových prací řídí (tzv. obslužné činnosti).

15. Zákon vylučuje v § 1 odst. 3 písm. b) ze své působnosti zaměstnance územního samosprávného celku, kteří jsou zařazeni „jen“ ve zvláštních orgánech územního samosprávného celku. To znamená, že zaměstnanec územního samosprávného celku, který je vedle zařazení do zvláštního orgánu územního samosprávného celku zařazen i do úřadu územního samosprávného celku, úředníkem je (za předpokladu, že se v rámci zařazení do obecního úřadu podílí na výkonu správních činností) – příkladem může být zaměstnanec obce, který je zařazen do obecního úřadu a zároveň je členem komise k projednání přestupků.

16. Zaměstnanec, který řídí výkon tzv. obslužných činností, je úředníkem, pokud se vedle řízení tzv. obslužných činností sám podílí na výkonu správních činností.

K odst. 5

17. Vedoucím úředníkem se pro účely zákona rozumí úředník, který je vedoucím zaměstnancem. K pojmu „úředník“ viz komentář k § 2 odst. 4. Pokud jde o pojem „vedoucí zaměstnanec“, odkazuje se v poznámce pod čarou na § 9 odst. 3 zák. práce (jde o odkaz na již zrušený zákon č. 65/1965 Sb., zákoník práce, který byl s účinností od 1. ledna 2007 nahrazen novým zákoníkem práce). Nový zákoník práce upravuje pojem „vedoucí zaměstnanec“ v § 11, podle kterého se vedoucími zaměstnanci zaměstnavatele rozumějí zaměstnanci, kteří jsou na jednotlivých stupních řízení zaměstnavatele oprávněni stanovit a ukládat podřízeným zaměstnancům pracovní úkoly, organizovat, řídit a kontrolovat jejich práci a dávat jim k tomu účelu závazné pokyny.

18. Organizační struktura úřadů územních samosprávných celků je dána právní úpravou obecního zřízení, krajského zřízení a zákona o hlavním městě Praze.

19. Podle § 109 obecního zřízení obecní úřad tvoří starosta, místostarosta (místostarostové), tajemník obecního úřadu, je-li tato funkce zřízena, a zaměstnanci obce zařazení do obecního úřadu. V čele obecního úřadu je starosta. Rada obce může zřídit pro jednotlivé úseky činnosti obecního úřadu odbory a oddělení, v nichž jsou začleněni zaměstnanci obce zařazení do obecního úřadu. Radě obce je vyhrazeno stanovit rozdělení pravomocí v obecním úřadu, zřizovat a zrušovat odbory a oddělení obecního úřadu [viz § 102 odst. 2 písm. f) obecního zřízení], na návrh tajemníka obecního úřadu jmenovat a odvolávat vedoucí odborů obecního úřadu v souladu se zvláštním zákonem [viz § 102 odst. 2 písm. g) obecního zřízení] a schvalovat organizační řád obecního úřadu [viz § 102 odst. 2 písm. o) obecního zřízení].

20. Podle § 68 krajského zřízení tvoří krajský úřad ředitel a zaměstnanci kraje zařazení do krajského úřadu. V čele krajského úřadu stojí ředitel. Ředitele v případě nepřítomnosti zastupuje zástupce ředitele. Krajský úřad se člení na odbory a oddělení. Radě kraje je vyhrazeno stanovit počet zaměstnanců kraje zařazených do krajského úřadu, do zvláštních orgánů kraje a do organizačních složek [viz § 59 odst. 1 písm. b) krajského zřízení], na návrh ředitele krajského úřadu jmenovat a odvolávat vedoucí odborů krajského úřadu v souladu se zvláštním zákonem [viz § 59 odst. 1 písm. c) krajského zřízení]. Organizační řád krajského úřadu vydává ředitel krajského úřadu [viz § 69 odst. 2 písm. f) krajského zřízení].

21. Podle § 81 zák. o hl. m. Praze Magistrát hlavního města Prahy tvoří ředitel Magistrátu a další zaměstnanci hlavního města Prahy zařazení do tohoto orgánu. V čele Magistrátu je ředitel Magistrátu, který je nadřízený všem zaměstnancům hlavního města Prahy do Magistrátu zařazeným. Organizační strukturu Magistrátu včetně názvů organizačních jednotek a označení funkcí vedoucích pracovníků stanoví organizační řád. Základními organizačními jednotkami jsou odbory, které se dále člení na oddělení. Sekretariáty členů rady hlavního města Prahy jsou zvláštními organizačními jednotkami. Odbory mohou být začleněny pro výkon a zabezpečení určitých činností do vyšších organizačních jednotek. Radě hlavního města Prahy je vyhrazeno na návrh ředitele Magistrátu hlavního města Prahy zřizovat a rušit odbory Magistrátu hlavního města Prahy a vydávat organizační řád Magistrátu hlavního města Prahy [viz § 68 odst. 2 písm. f) zák. o hl. m. Praze], rozhodovat o stanovení počtu zaměstnanců hlavního města Prahy zařazených do Magistrátu hlavního města Prahy [§ 68 odst. 2 písm. u) zák. o hl. m. Praze], rozhodovat o jmenování a odvolání ředitelů odborů Magistrátu hlavního města Prahy na návrh ředitele Magistrátu hlavního města Prahy [viz § 68 odst. 2 písm. v) zák. o hl. m. Praze].

22. Podle § 104 zák. o hl. m. Praze úřad městské části hlavního města Prahy tvoří starosta, zástupce (zástupci) starosty, tajemník úřadu městské části, je-li tato funkce zřízena, a zaměstnanci městské části zařazení do úřadu městské části. Není-li funkce tajemníka úřadu městské části zřízena, vykonává tuto funkci starosta městské části. V úřadech městských částí, kterým je svěřen výkon přenesené působnosti v rozsahu pověřeného obecního úřadu nebo obce s rozšířenou působností, se zřizuje funkce tajemníka úřadu městské části vždy. V čele úřadu městské části je starosta. Radě městské části je vyhrazeno na návrh tajemníka úřadu městské části zřizovat a rušit odbory úřadu městské části a schvalovat organizační řád úřadu městské části [viz § 94 odst. 2 písm. b) zák. o hl. m. Praze], na návrh tajemníka úřadu jmenovat a odvolávat vedoucí odborů úřadu městské části a stanovit jejich plat podle zvláštních právních předpisů [viz § 94 odst. 2 písm. c) zák. o hl. m. Praze] a stanovit celkový počet zaměstnanců městské části zařazených do úřadu městské části [viz § 94 odst. 2 písm. d) zák. o hl. m. Praze].

23. Vedoucími úředníky jsou vždy vedoucí odborů obecního úřadu, vedoucí odborů krajského úřadu, ředitelé odborů Magistrátu hlavního města Prahy a vedoucí odborů městské části hlavního města Prahy. Definici pojmu vedoucí úředník odpovídá i pracovní místo vedoucího oddělení úřadu územního samosprávného celku. V případě hlavního města Prahy je vedoucím úředníkem i vedoucí zvláštní organizační jednotky (sekretariátu náměstka primátora hlavního města Prahy nebo člena Rady hlavního města Prahy – viz platný Organizační řád Magistrátu hlavního města Prahy) a vedoucí vyšší organizační jednotky Magistrátu hlavního města Prahy (sekce – viz platný Organizační řád Magistrátu hlavního města Prahy).

24. Vedoucí zaměstnanec, který řídí pouze výkon tzv. obslužných činností a ani sám se nepodílí na výkonu správních činností, není vedoucím úředníkem.

25. V § 302 vyjmenovává zákoník práce povinnosti vedoucích zaměstnanců, ke kterým patří: řídit a kontrolovat práci podřízených zaměstnanců a hodnotit jejich pracovní výkonnost a pracovní výsledky, co nejlépe organizovat práci, vytvářet příznivé pracovní podmínky a zajišťovat bezpečnost a ochranu zdraví při práci, zabezpečovat odměňování zaměstnanců podle tohoto zákona, vytvářet podmínky pro zvyšování odborné úrovně zaměstnanců, zabezpečovat dodržování právních a vnitřních předpisů a zabezpečovat přijetí opatření k ochraně majetku zaměstnavatele. V § 33 odst. 3 uvádí zákoník práce, že jmenováním na vedoucí pracovní místo se pracovní poměr zakládá v případech stanovených zvláštním právním předpisem, přičemž v poznámce pod čarou, na niž toto ustanovení odkazuje, je příkladmo uveden mimo jiné § 2 odst. 6 a 7.

K odst. 6

26. Ustanovení odstavce 6 bylo do zákona vloženo s účinností od 1. ledna 2007 zákonem č. 264/2006 Sb., a to na základě pozměňovacího návrhu podaného při projednávání v Poslanecké sněmovně Parlamentu České republiky. Podle tohoto ustanovení se u vedoucích úředníků zakládá pracovní poměr jmenováním. Věta druhá pak jmenování vedoucích úředníků svěřuje do působnosti vedoucího úřadu (k pojmu „vedoucí úřadu“ viz § 2 odst. 7). Zákonem č. 264/2006 Sb. však nebyl novelizován § 102 odst. 2 písm. g) obecního zřízení, podle kterého je radě obce vyhrazeno na návrh tajemníka obecního úřadu jmenovat a odvolávat vedoucí odborů obecního úřadu v souladu se zvláštním zákonem (kterým je zákon o úřednících územních samosprávných celků). Obdobně krajské zřízení ve svém § 59 odst. 1 písm. c) stanoví, že radě kraje je vyhrazeno na návrh ředitele krajského úřadu jmenovat a odvolávat vedoucí odborů krajského úřadu v souladu se zvláštním zákonem, podle § 68 odst. 2 písm. v) zák. o hl. m. Prahy je radě hlavního města Prahy vyhrazeno rozhodovat o jmenování a odvolání ředitelů odborů Magistrátu hlavního města Prahy na návrh ředitele Magistrátu hlavního města Prahy a podle § 94 odst. 2 písm. c) zák. o hl. m. Prahy je radě městské části hlavního města Prahy vyhrazeno na návrh tajemníka úřadu městské části jmenovat a odvolávat vedoucí odborů úřadu městské části.

27. Při nesouladu uvedených ustanovení obecního zřízení, krajského zřízení a zákona o hlavním městě Praze s novelizovaným ustanovením § 2 odst. 6 je třeba dát v případě jmenování vedoucích odborů úřadů územních samosprávných celků přednost speciálním ustanovením obecního zřízení, krajského zřízení a zákona o hlavním městě Praze. Pokud tedy jde o jmenování vedoucího úředníka, který je vedoucím odboru úřadu územního samosprávného celku, použije se právní úprava obecního zřízení, krajského zřízení a zákona o hlavním městě Praze, přisuzující tuto působnost radě daného územního samosprávného celku. Ustanovení § 2 odst. 6 se použije v případě jmenování jiných vedoucích úředníků než vedoucích odborů, tedy např. na jmenování vedoucích oddělení. To obdobně platí i pro odvolání vedoucích úředníků.

K odst. 7

28. Vedoucím úřadu se podle § 2 odst. 7 rozumí vedoucí úředník, který vykonává funkci tajemníka obecního úřadu, tajemníka magistrátu statutárního města, tajemníka úřadu městského obvodu nebo městské části územně členěného statutárního města, ředitele krajského úřadu, ředitele Magistrátu hlavního města Prahy nebo tajemníka úřadu městské části hlavního města Prahy. V tomto výčtu není na rozdíl od odstavce 1 a 2 výslovně uveden tajemník městského úřadu, což však v žádném případě neznamená, že by nebyl vedoucím úředníkem ve smyslu komentovaného zákona. „Městský úřad“ je označení obecního úřadu v obci, která je městem. Tam, kde se v celém právním řádu používá pojmu „obecní úřad“, rozumí se tím i „městský úřad“. Obdobný závěr platí i pro tajemníka „městysu“ (viz § 3 odst. 2 a § 5 obecního zřízení).

K odst. 8

29. Ne ve všech obcích (městských obvodech, městských částech) je zřízena funkce tajemníka (k tomu viz § 110 odst. 1 obecního zřízení, které stanoví, že v obcích s pověřeným obecním úřadem a v obcích s rozšířenou působností se zřizuje funkce tajemníka obecního úřadu, který je zaměstnancem obce; ostatní obce mohou zřídit funkci tajemníka obecního úřadu). Na to reaguje § 2 odst. 8, podle kterého v obcích, městských obvodech a městských částech, kde není funkce tajemníka zřízena nebo kde není tajemník ustanoven, plní úkoly vedoucího úřadu podle tohoto zákona starosta. To ostatně odpovídá i § 110 odst. 3 obecního zřízení, které stanoví, že není-li v obci zřízena funkce tajemníka obecního úřadu nebo není-li tajemník obecního úřadu ustanoven, plní jeho úkoly starosta.

Související ustanovení:

§ 1 – předmět úpravy, § 3 – zařazení k výkonu správní činnosti, § 21 – zvláštní odborná způsobilost

Související předpisy:

čl. 99 a čl. 105 Ústavy, – § 11 a § 302 zák. práce, – obecní zřízení, – krajské zřízení, – zákon o hl. m. Praze, – zákon o vytvoření VÚSC

Literatura:

VEDRAL, J. Zákon o úřednících územních samosprávných celků. Vymezení základních pojmů. (2. část). Wolters Kluwer, 2003. ASPI ID: LIT25175CZ. Dostupné v systému ASPI.

VYSOKAJOVÁ, M., KAHLE, B., RANDLOVÁ, N., HŮRKA, P., DOLEŽÍLEK, J. Zákoník práce. Komentář. 5. vydání. Praha: Wolters Kluwer, 2015.

§ 3
Zařazení k výkonu správní činnosti

Fyzickou osobu k výkonu správní činnosti zařazuje v souladu s druhem práce uvedeným v pracovní smlouvě vedoucí úřadu.

K § 3

1. Fyzickou osobu (úředníka územního samosprávného celku) zařazuje k výkonu správní činnosti v souladu s druhem práce uvedeným v pracovní smlouvě vedoucí úřadu.

2. Druh práce, který má zaměstnanec pro zaměstnavatele vykonávat, je povinnou náležitostí pracovní smlouvy podle § 34 odst. 1 písm. a) zák. práce. Druh práce uvedený v pracovní smlouvě bude zpravidla konkretizován v dokumentu, který může být označen různě – pracovní náplň, popis pracovní činnosti apod. Pracovní náplň obsahuje konkrétní výčet činností, které má zaměstnanec pro zaměstnavatele v rámci sjednaného druhu práce vykonávat. Výčet činností obsažený v pracovní náplni musí být podřaditelný pod druh práce uvedený v pracovní smlouvě.

3. Na rozdíl od druhu práce, který musí být sjednán v pracovní smlouvě, není pracovní náplň se zaměstnancem sjednávána, ale je jednostranně zaměstnavatelem zaměstnanci oznamována. Zatímco změnu druhu práce by bylo se zaměstnancem nutné sjednat formou změny pracovní smlouvy, změna pracovní náplně v rámci sjednaného druhu práce není změnou pracovní smlouvy, kterou by bylo potřeba se zaměstnancem sjednávat (taková změna se zaměstnanci opět pouze oznámí).

Související ustanovení:

§ 2 odst. 3 – správní činnosti, § 2 odst. 7 – vedoucí úřadu

Související předpis:

§ 34 zák. práce

Literatura:

VYSOKAJOVÁ, M., KAHLE, B., RANDLOVÁ, N., HŮRKA, P., DOLEŽÍLEK, J. Zákoník práce. Komentář. 5. vydání. Praha: Wolters Kluwer, 2015.

HLAVA II
PRACOVNÍ POMĚR ÚŘEDNÍKA

Díl 1
Předpoklady pro vznik pracovního poměru úředníka a předpoklady pro jmenování vedoucího úřadu

§ 4
Předpoklady pro vznik pracovního poměru úředníka

(1) Úředníkem se může stát fyzická osoba, která je státním občanem České republiky, popřípadě fyzická osoba, která je cizím státním občanem a má v České republice trvalý pobyt,4) dosáhla věku 18 let, je způsobilá k právním úkonům, je bezúhonná, ovládá jednací jazyk5) a splňuje další předpoklady pro výkon správních činností stanovené zvláštním právním předpisem.

(2) Za bezúhonnou se pro účely tohoto zákona nepovažuje fyzická osoba, která byla pravomocně odsouzena

a) pro trestný čin spáchaný úmyslně, nebo

b) pro trestný čin spáchaný z nedbalosti za jednání související s výkonem veřejné správy, pokud se podle zákona na tuto osobu nehledí, jakoby nebyla odsouzena.

(3) Pracovní smlouvu k výkonu činnosti úředníka lze uzavřít jen s fyzickou osobou, která splňuje předpoklady podle odstavce 1; pro jmenování vedoucího úřadu a jmenování vedoucího úředníka se vyžaduje též splnění dalších předpokladů stanovených zvláštním zákonem.6)

4) § 65 a násl. zákona č. 326/1999 Sb., o pobytu cizinců na území České republiky a o změně některých zákonů, ve znění zákona č. 140/2001 Sb.

5) Například § 3 odst. 1 zákona č. 337/1992 Sb., o správě daní a poplatků, ve znění zákona č. 255/1994 Sb.

6) Zákon č. 451/1991 Sb., kterým se stanoví některé další předpoklady pro výkon některých funkcí ve státních orgánech a organizacích České a Slovenské Federativní Republiky, České republiky a Slovenské republiky, ve znění pozdějších předpisů.

K hlavě II

1. Hlava II upravuje pracovní poměr úředníka. Pracovní poměr úředníka se zakládá pracovní smlouvou mezi zaměstnavatelem (územním samosprávným celkem) a zaměstnancem (úředníkem) nebo jmenováním na vedoucí pracovní místo (v případě vedoucího úředníka nebo vedoucího úřadu) – viz § 33 zák. práce. Na pracovní smlouvu, kterou se zakládá pracovní poměr úředníka, se vztahuje právní úprava náležitostí pracovní smlouvy obsažená v § 34 zák. práce. Podle tohoto ustanovení musí pracovní smlouva obsahovat

a) druh práce, který má zaměstnanec pro zaměstnavatele vykonávat,

b) místo nebo místa výkonu práce, ve kterých má být práce podle písmene a) vykonávána,

c) den nástupu do práce.

Pracovní smlouva musí být uzavřena písemně.

2. Zákon o úřednících územních samosprávných celků upravuje pracovní poměr úředníků územních samosprávných celků, nevztahuje se tedy na zaměstnance územního samosprávného celku, kteří mají s územním samosprávným celkem uzavřenu dohodu o pracích konaných mimo pracovní poměr (dohodu o provedení práce, dohodu o pracovní činnosti).

K odst. 1

3. Ustanovení odstavce 1 upravuje předpoklady pro vznik pracovního poměru úředníka. Pouze s fyzickou osobou, která splňuje tyto předpoklady, lze uzavřít pracovní smlouvu k výkonu činnosti úředníka; v případě vedoucích úředníků a vedoucího úřadu je pro jejich jmenování vedle splnění těchto předpokladů vyžadováno též splnění předpokladů stanovených tzv. lustračním zákonem (viz odst. 3).

4. Předpoklady pro vznik pracovního poměru úředníka jsou:

– státní občanství České republiky, v případě cizích státních občanů trvalý pobyt v České republice,

– dosažení věku 18 let,

– svéprávnost,

– bezúhonnost,

– ovládání jednacího jazyka a

– splnění dalších předpokladů pro výkon správních činností stanovených zvláštním právním předpisem.

5. Uvedený výčet předpokladů pro vznik pracovního poměru úředníka je kumulativní, je tedy nezbytné splnit všechny stanovené předpoklady současně.

6. Úředníkem se může stát pouze fyzická osoba, která má buď státní občanství České republiky, nebo která sice státní občanství České republiky nemá, ale má v České republice trvalý pobyt. Trvalý pobyt cizince na území České republiky upravuje zákon o pobytu cizinců ve své hlavě IV (§ 65 a násl.), trvalý pobyt občana Evropské unie pak tento zákon upravuje ve své hlavě IVa (§ 87g a násl.). Údaj o státní příslušnosti zájemce, resp. uchazeče, je povinnou náležitostí přihlášky zájemce, resp. uchazeče [viz § 6 odst. 3 písm. c) a § 7 odst. 4 písm. c)]. Povinnou náležitostí přihlášky je rovněž číslo občanského průkazu nebo číslo dokladu o povolení k pobytu, jde-li o cizího státního občana [viz § 6 odst. 3 písm. e) a § 7 odst. 4 písm. e)].

7. Předpokladem pro vznik pracovního poměru úředníka je rovněž dosažení věku 18 let. Věková hranice pro vznik pracovního poměru úředníka se stanoví odlišně (je vyšší) než v případě uzavření pracovního poměru podle zákoníku práce – pro to platí právní úprava § 35 odst. 1 obč. zák., podle kterého nezletilý, který dovršil patnáct let a ukončil povinnou školní docházku, se může zavázat k výkonu závislé práce podle jiného právního předpisu (zákoníku práce). Povinnou náležitostí přihlášky zájemce, resp. uchazeče, je údaj o datu a místu narození zájemce, resp. uchazeče [viz § 6 odst. 3 písm. b) a § 7 odst. 4 písm. b)].

8. Úředníkem se může stát pouze osoba plně svéprávná. Zákon v této souvislosti používá dikci „způsobilá k právním úkonům“, právní institut způsobilosti k právním úkonům však byl novým občanským zákoníkem nahrazen právním institutem svéprávnosti. (Podle § 3032 obč. zák. ten, kdo byl podle dosavadních právních předpisů zbaven způsobilosti k právním úkonům, považuje se ode dne nabytí účinnosti občanského zákoníku za osobu omezenou ve svéprávnosti podle občanského zákoníku; kdo byl podle dosavadních právních předpisů omezen ve způsobilosti k právním úkonům, považuje se ode dne nabytí účinnosti občanského zákoníku za osobu omezenou ve svéprávnosti podle občanského zákoníku a je i napříště způsobilý právně jednat v rozsahu stanoveném dosavadními právními předpisy, nerozhodne-li soud podle tohoto zákona jinak.) Občanský zákoník v § 30 stanoví, že plně svéprávným se člověk stává zletilostí. Zletilosti se nabývá dovršením osmnáctého roku věku. Před nabytím zletilosti se plné svéprávnosti nabývá přiznáním svéprávnosti nebo uzavřením manželství. Svéprávnost nabytá uzavřením manželství se neztrácí ani zánikem manželství, ani prohlášením manželství za neplatné. V této souvislosti je však nutné upozornit na to, že i v případě nabytí plné svéprávnosti před nabytím zletilosti se osoba, která takto svéprávnost nabyla, nemůže stát úředníkem, a to s ohledem na v zákoně výslovně uvedenou podmínku dosažení věku 18 let (viz výše).

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Zákon o úřednících územních samosprávných celků (č. 312/2002 Sb.) - Komentář.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.