JOHN C. MAXWELL

DOBRÝ LÍDR POKLÁDÁ SKVĚLÉ OTÁZKY

Tuto knihu věnuji Collinu Sewellovi. Celé dva roky jsem každý měsíc odpovídal na zásadní otázku, kterou jsi mi zaslal.

Když jsem ti takto na dálku poskytoval mentoring, pozoroval jsem, jak se měníš z dobrého lídra ve skvělého.

Teď tě mentoruji osobně, což mě těší stejně jako fakt, že tě mohu považovat za svého přítele.

Copyright © 2014 by John C. Maxwell

This edition published by arrangement with Center Street, New York,

New York, USA

Original English title: GOOD LEADERS ASK GREAT QUESTIONS

Translation © Jakub Novák, 2015

Copyright © for Czech edition Pavel Dobrovský – BETA s.r.o., 2015

All rights reserved. (Všechna práva vyhrazena.)

ISBN 978-80-7306-715-1 (ePub)

ISBN 978-80-7306-714-4 (mobi)

PODĚKOVÁNÍ

Moje díky patří:

Charliemu Wetzelovi, mému spoluautorovi

Stephanii Wetzelové za úpravu rané verze rukopisu a správu sociálních sítí

Audrey Moralezové za asistenci při průzkumech

Carolyn Kokindaové za vypracování první hrubé verze

a Lindě Eggersové, mé výkonné asistentce

ČÁST PRVNÍ

OTÁZKY, KTERÉ POKLÁDÁM

1. PROČ JSOU OTÁZKY TAK DŮLEŽITÉ?

Otázky. Na téma leadershipu jsem jich za čtyřicet let položil nespočet. Možná si myslíte, že po takové době a tisících odpovědí, které jsem získal, pro mě otázky pozbyly něco ze své důležitosti. Opak je však pravdou. Čím více otázek pokládám, tím více si uvědomuji jejich hodnotu. Zajímalo by mě, kde bych byl, nebýt moudrých rad a podnětných odpovědí, jež jsem za ta léta obdržel. Jisté je, že bych rozhodně nedosáhl takového osobního růstu a nedošel na své životní cestě tak daleko. Lidé, kterým na mně záleželo a poskytovali mi vedení a rady, ze mě z velké části utvořili takového lídra, jakým dnes jsem.

Můj život se přehoupl do druhé poloviny, a tak stále více a více otázek lidé pokládají mně. Podle mého názoru je to proto, že mě v oblasti leadershipu začali považovat za patriarchu. Částečně je to díky mému věku, lidé však také cítí mou touhu obohatit je. Často mne vyhledávají ti, kteří prahnou po učení.

Když jsem začal vyučovat leadership, trávil jsem téměř veškerý svůj čas přednášením. Nyní lidé skoro při každém mém řečnickém vystoupení chtějí, abych věnoval určitý čas zodpovídání jejich otázek o leadershipu. To vítám, protože nejenže rád sdílím to, co jsem se naučil, ale také mám příležitost mluvit od srdce. Lidé jsou zranitelní, když se svěřují se svými problémy a obavami, a já se snažím hovořit o svých zkušenostech otevřeně. Vždy jsem si přál pomáhat lidem, kteří chtějí něco změnit.

Těchto zážitků jsem si začal vážit a užívat si je natolik, že jsem se rozhodl napsat tuto knihu. Přeji si ukázat světu, jaký dopad měly otázky na můj život, podělit se o otázky z oblasti leadershipu, jež pokládám sám sobě či druhým, a odpovědět na dotazy od lidí z rozličných zemí, různých prostředí a různorodých profesí.

Hodnota otázek

Chcete-li být úspěšní a naplnit svůj vůdčí potenciál, musí se pro vás stát kladení otázek životním stylem. Proč? Protože…

1. Odpovědi dostanete pouze na otázky, které položíte

Stalo se vám někdy, že jste se na něco nezeptali, protože jste se báli, aby to nevypadalo jako hloupá otázka? Mně ano. Víckrát, než bych si přál, jsem dovolil, aby mi strach ze ztrapnění zabránil získat vědomost, kterou jsem potřeboval. Richard Thalheimer, zakladatel společnosti Sharper Image, kdysi prohlásil: „Je lepší vypadat neinformovaně než být neinformovaný.“ Proto je třeba držet své ego na uzdě a ptát se i za cenu rizika, že budeme vypadat hloupě.

Pokud se bojíte, že se svými otázkami ztrapníte, dovolte, abych vám rozšířil obzory. Rád si čtu sloupky Marilyn vos Savantové v nedělním magazínu Parade. Marilyn byla jeden čas zapsána v Guinnessově knize rekordů jako osoba s nejvyšším IQ. Ve svých sloupcích odpovídá na složité a často matoucí dotazy čtenářů. Ve sloupku, který vyšel 29. července 2007, se rozhodla podělit o otázky, na které těžko hledala odpověď. Nikoliv však kvůli jejich obtížnosti, ale… No, podívejte se sami:

• „Vidím, že máte stejné křestní jméno jako Marilyn Monroe. Jste příbuzné?“

• „Nemyslíte si, že systém letního času prohlubuje globální oteplování? Čím déle svítí slunce, tím více se zahřívá atmosféra.“

• „Skoro každou noc vidím padat hvězdy. Zdá se, že přilétají odněkud z neznáma. Spadla někdy hvězda z nějakého známého souhvězdí?“

• „Proč ve snu vidím i bez brýlí?“

• „Může si břichomluvec povídat se zubařem, který mu právě vrtá zub?“

• „Právě jsem pozoroval hejno hus letící ve formaci ve tvaru písmene V. Znají i nějaká jiná písmena?“1

Máte už teď lepší mínění o kvalitě vlastních otázek?

Chcete-li získat odpověď, musíte položit dotaz. Pochopit hodnotu otázek mi nejlépe pomohl můj přítel Bobb Biehl. Ve své knize Asking Profound Questions (Hluboké otázky) Bobb píše:

„Mezi člověkem, který umí pokládat hluboké otázky, jež mu mohou pomoci postupovat v různých situacích, a člověkem, který to neumí, je propastný rozdíl. Několik odlišností jsem sepsal zde:

BEZ HLUBOKÝCH OTÁZEK S HLUBOKÝMI OTÁZKAMI

P ovrchní odpovědi Hlubokomyslné odpovědi

Nedostatek sebevědomí Životní sebevědomí

Š patné rozhodování Moudré rozhodování

Ž ivot v mentální mlze Křišťálově čisté soustředění v životě

P ráce na úkonech s nízkou prioritou Zaměření na prioritní činnosti

N ezralý postup Zralý postup 2

Kladení správných otázek správným lidem ve správný čas je velmi silnou kombinací, protože odpovědi, jež získáte, vás nasměrují k úspěchu. Thomas J. Watson, zakladatel společnosti IBM, pronesl: „Schopnost položit správnou otázku je více než polovinou boje za nalezení odpovědi.“ To však platí pouze tehdy, když jste ochotni se zeptat.

„Schopnost položit správnou otázku je více než polovinou boje za nalezení odpovědi.“

– Thomas J. Watson

2. Otázky odemykají a otevírají dveře, které by jinak zůstaly zavřené

V dětství jsem sledoval televizní pořad Let’s Make a Deal (v české podobě Ber nebo neber), v němž účastníci často dostávali na výběr ze tří dveří; za jedněmi z nich se mohla skrývat hlavní cena. Bavilo mě se na to dívat, bylo to však založeno jen na štěstí. Někdy lidé vyhrají něco velkého, jindy nezískají nic.

Na své životní pouti se ocitáme před mnoha dveřmi. Skrývají se za nimi všelijaké možnosti, které vedou k příležitostem, zkušenostem a lidem. Abyste však dveřmi mohli projít, musíte je nejdřív otevřít. Otázky jsou jako klíče, kterými je odemknete. Nedávno jsem byl například poctěn možností vést v rámci konference Leadercast na Stanfordově univerzitě interview s Condoleezou Riceovou, bývalou ministryní zahraničních věcí Spojených států amerických. Věděl jsem, že nás bude sledovat přes 150 000 lidí, a tak jsem chtěl této úžasné ženě s výjimečnými znalostmi a životními zkušenostmi položit dobré otázky, abychom se od ní mohli učit. Celé dny jsem strávil průzkumy, čtením jejích knih a rozhovory s lidmi, kteří mi pomohli získat o ní hlubší informace.

Když jsem ji konečně potkal, zjistil jsem, že je příjemná a bystrá. Každá má otázka otevírala další a další dveře k porozumění jejím zkušenostem. Když jsme se měli rozloučit, měl jsem báječnou přítelkyni. Ten den jsem se mnohému naučil a věřím, že publikum také.

Otázky týkající se řešení problémů

Jako lídr musíte v zájmu týmu neustále myslet dopředu. Pokud čelíte problému a netušíte, jaké kroky je třeba podniknout, aby se tým posunul dál, položte následující otázky:

• Proč tento problém máme?

• Jak tento problém vyřešíme?

• Jaké konkrétní kroky musíme k vyřešení problému podniknout?

Peter Drucker, odborník na management, prohlásil: „Mou nejsilnější předností v roli konzultanta je být neznalý a položit pár otázek.“ Znal to tajemství. Úspěšní lídři se neúnavně ptají a mají nevyléčitelnou touhu dolovat informace z mozků lidí, jež potkají.

3. Otázky jsou tím nejefektivnějším prostředkem ke spojení s lidmi

Často pozoruji řečníky, jak stojí před publikem a snaží se vysvětlit, proč by jejich myšlenky měly být realizovány. Úspěšnější by byli, kdyby se místo toho pokusili vybudovat si s lidmi v místnosti vztah. Slovo komunikace pochází z latinského communis, což znamená „společný“. Komunikovat můžeme až poté, co utvoříme atmosféru společného zájmu. Čím větší je shoda, tím větší je potenciál pro spojení a komunikaci. Cílem efektivní komunikace je podnítit lidi, aby si pomysleli: „Já také!“ Příliš mnoho řečníků zřejmě vyvolává spíše myšlenku: „No a?“

Nejúčinnějším způsobem, jak se s ostatními spojit, je pokládat jim otázky. Každý z nás se někdy ztratil, když se ptal na cestu, povšiml si zájmu tázaného. Aby pomohli druhému, lidé obvykle přestanou s tím, co zrovna dělají. Otázky lidi spojují.

Samozřejmě musíte klást správné otázky. V roce 2013 jsem byl pozván na golfový turnaj AT&T Pebble Beach National ProAm. O tom, že si na tomto skvělém hřišti zahraje, sní každý golfista, ale možnost zahrát si zde s nejlepšími golfisty světa všechny mé sny ještě předčila! Během akce jsme byli já a ještě jeden amatér spárováni se dvěma profíky: Stevem LeBrunem a Aaronem Watkinsem. Skvěle jsme si to užili. Ale něco vám povím: Za celé čtyři dny, kdy jsme spolu hráli, se mě tito profesionálové ani jednou nezeptali na nic ohledně golfu. Ani jednou mě nepožádali o pomoc při patování nebo o radu ohledně toho, jakou hůl použít. Proč? Protože to nebyly ty pravé otázky pro mě. Jsem amatér a v této oblasti jim nemám co nabídnout. Na druhou stranu mi pokládali mnoho otázek týkajících se osobního růstu, leadershipu a psaní knih. Dokonce mě i poprosili, abych jim své knihy podepsal.

„Porozumění nejvíce brání iluze, že ho bylo dosaženo.“

– George Bernard Shaw

Je podstatné, na co se ptáte. Stejně tak je podstatné, jak se ptáte. Chceme-li se s lidmi spojit, mohli bychom být jako úředník, který prováděl sčítání lidu ve Spojených státech a ujel mnoho kilometrů po odlehlé venkovské silnici, než se dostal k horské chatě. Když zastavil, zakřičela na něj žena sedící na verandě: „Nemáme zájem! Nic kupovat nechceme!“

„Já nic neprodávám,“ odvětí úředník. „Jsem tu kvůli sčítání.“

„Nic takového tu nemáme,“ opáčí žena.

„Vy mi nerozumíte,“ odpoví úředník. „Snažíme se zjistit, kolik lidí celkem žije ve Spojených státech.“

„No,“ zasměje se žena, „tak to jste sem jel zbytečně, protože tohle já opravdu nevím.“

Jak poznamenal dramatik George Bernard Shaw: „Porozumění nejvíce brání iluze, že ho bylo dosaženo.“

4. Otázky rozvíjejí pokoru

V začátcích své kariéry jsem mnoho otázek nekladl. Mylně jsem se domníval, že jako lídr bych měl znát odpovědi na otázky druhých. Výsledkem bylo, že jsem si osvojil absurdní postoj „fake it till you make it“ neboli „dokud to neuděláš, alespoň to předstírej“. Bohužel jsem v důsledku toho hodně předstíral a málo dělal. Nějaký čas mi trvalo, než jsem dospěl natolik, abych byl schopen říct „nevím“ nebo „potřebuji tvoji pomoc“.

Kdybych byl moudřejší, věnoval bych více pozornosti slovům krále Šalomouna, nejmoudřejšího muže všech dob, jenž se zamyslel nad ohromností svých královských povinností a pronesl: „Já jsem ale velmi mladý a nezkušený ve vedení.“3

Paul Martinelli, prezident organizace John Maxwell Team ( Tým Johna Maxwella ), mi jednou řekl: „Veškerý strach pramení z přesvědčení, že ‚Nejsem dost…‘ nebo ‚Nemám dost… ‘ “ To je bystrý postřeh. Příliš často nás strach odrazuje od toho, abychom se otevřeli a cítili se dostatečně bezpečně na kladení otázek. Jako mladý lídr jsem si nepřipadal dost moudrý, silný, zralý, kompetentní, sebevědomý či kvalifikovaný. Když jsem začal být sám k sobě upřímný, s pokorou přijal své slabiny a požádal Boha o pomoc, započala má proměna. Stal jsem se otevřenějším a věrohodnějším. Byl jsem ochoten přiznat své chyby a slabosti. Vypěstoval jsem si patřičnou skromnost a začal se měnit a růst.

Má cesta v té době byla obtížná a často osamělá. Musel jsem se zbavit mnoha špatných návyků. Musel jsem změnit nesprávné priority. Musel jsem si osvojit nové způsoby uvažování. Musel jsem sám sobě pokládat nepříjemné otázky. Předtím jsem nebyl ochotný připustit, že se mýlím, a proto jsem nebyl schopen zjistit, co je správné. Není to zvláštní, jak se musíme vzdát své pravdy, abychom pravdu nalezli? Jak nám pokora umožňuje být věrohodní, zranitelní a důvěrnější ve vztahu k druhým? Lidé se otevřou tomu, kdo je k nim také otevřený.

5. Otázky vám pomohou zapojit ostatní do konverzace

Larry King, který se živí jako moderátor televizní talk show, věří, že tajemstvím dobré konverzace je kladení otázek. Vypráví:

Moje zvědavost nezná hranic. Když jsem někde na večírku, často kladu svou oblíbenou otázku: „Proč?“ Jeden muž povídá, že se bude s rodinou stěhovat do jiného města. „Proč?“ Nějaká paní mění práci. „Proč?“ Někdo fandí klubu New York Mets. „Proč?“

Ve své televizní show pravděpodobně nepoužívám žádné jiné slovo častěji. Jedná se o největší otázku, jaká kdy byla či bude položena. A zcela jistě je to nejspolehlivější způsob, jak udržet konverzaci živou a zajímavou. 4

Když se mám s někým setkat, vyhradím si čas na přípravu a promyšlení toho, na co se ho budu ptát. Dělám to nejen proto, že chci z našeho společného času vytěžit maximum, ale také proto, abych se se svým protějškem sblížil. Chci, aby lidé věděli, že si jich vážím a že je – pokud je to možné – chci obohatit. Domnívám se, že je musím nejdřív poznat, abych toho dosáhl. K tomu je třeba, abych pokládal otázky, oni odpovídali a já naslouchal. A když si přeji, aby lidé obohatili mě, musím se opět ptát a poslouchat. Dokud lidi nepoznáte, tohle nemůžete dělat.

Pobízím k využívání otázek jako prostředku k zapojení ostatních a způsobu, jak se od nich učit. Věřím, že tuto činnost shledáte jednou z nejhodnotnějších praktik, jež si kdy osvojíte.

6. Otázky nám umožňují produkovat lepší myšlenky

Pevně věřím v sílu nápadů a sdíleného myšlení. Jakákoliv myšlenka může být ještě vylepšena, když správní lidé dostanou příležitost přispět a pracovat na ní. A když lidé pracují na zlepšení společně, mohou se stát dobré nápady skvělými. Té myšlence věřím natolik, že jsem jí věnoval kapitolu „Profitujte ze sdíleného myšlení“ ve své knize How Successful People Think (Jak uvažují úspěšní).

Užitečné otázky v průběhu poučného sezení

Schůzkami, na něž se těším nejvíc, jsou „studijní obědy“ s lidmi, kteří mne mohou něco naučit. Plánuji si je každý měsíc a na setkání přicházím po zuby ozbrojen otázkami. Mnohé z nich jsou určeny konkrétním jednotlivcům, se kterými se scházím, některé se však snažím pokládat každému. Možná přijdou vhod i vám:

• Jaká byla vaše největší životní lekce? Díky této otázce mohu čerpat z jejich moudrosti.

• Co se právě teď učíte? Tato otázka mi umožňuje těžit z jejich vášně.

• Jak neúspěch ovlivnil váš život? Díky této otázce mohu porozumět jejich životnímu postoji.

• Koho z vašich známých bych měl poznat? Tato otázka mi umožní zapojit se do jejich okruhu.

• Co bych si měl podle vás přečíst? Tato otázka mi ukáže cestu k dalšímu osobnímu rozvoji.

• Udělal(a) jste něco, co bych měl podle vás udělat také? Tento dotaz mi pomůže najít nové zkušenosti.

• Čím bych vám mohl prospět? Touto otázkou dávám najevo svou vděčnost a touhu předat jim něco hodnotného.

„Hlavním stimulantem kreativního myšlení jsou soustředěné otázky.“

– Brian Tracy

Co je klíčem ke sdílenému myšlení? Pokládat správným lidem správné otázky. V tom spočívá ohromná síla. Slovy řečníka Briana Tracyho: „Hlavním stimulantem kreativního myšlení jsou soustředěné otázky. Dobře formulovaná otázka má své kouzlo, díky němuž proniknete do jádra problému a probudí se ve vás nové nápady a postřehy.“

Když jsem začínal jako pastor, zúčastnil jsem se brainstormingu vedeného velmi úspěšnými pastory. Kouzlo této události spočívalo v tom, že zde úspěšní lídři sdíleli své osvědčené postupy s ostatními lidmi, kteří měli možnost pokládat jim otázky. O své neotřelé myšlenky se zde mohli podělit také nadějní mladí pastoři, kteří od zkušenějších lídrů získali zpětnou vazbu. Konference se odehrála v atmosféře nakažlivé víry a kreativního myšlení, neboť byla založena na kladení otázek. Nápady tam byly přetvářeny a formovány do ještě lepší podoby.

Na tuto zkušenost jsem nikdy nezapomněl. Později se stala katalyzátorem k vytvoření mentoringové skupiny nazvané Table (Stůl) , jež se schází každý měsíc a je složena z pečlivě vybraných lídrů, s nimiž rozmlouvám. Nedávno se skupina sešla u jedinečného obřího kulatého stolu v Atlantě v sídle nadace Arthur M. Blank Family Foundation . Byl to kouzelný den strávený se skvělými lidmi, kteří si navzájem kladli významné otázky a obohacovali se. Skupina má své členy po celé Severní Americe, proto se většinu měsíců setkáváme prostřednictvím telefonických konferenčních hovorů. Je to fantastická interakce, když diskutujeme o složitých problémech leadershipu a zdokonalujeme jeden druhého.

Koho pozvat ke svému stolu

Při výběru lidí, jež přivedete ke svému stolu, abyste sdíleli své myšlenky, buďte pečliví. Vyberte lidi, kteří:

• chápou hodnotu otázek

• přejí ostatním úspěch

• obohacují myšlení druhých

• necítí se ohroženi silnými stránkami ostatních

• dovedou emocionálně ustát rychlé změny v konverzaci

• vědí, jakou hodnotu ke stolu přinášejí

• probouzí v lidech kolem sebe ty nejlepší myšlenky

• v oblasti, o níž se diskutuje, dosáhli úspěchu

• stůl opouštějí s postojem „my“, nikoliv „já“

Každý lídr, který správným lidem klade správné otázky, má potenciál objevovat a rozvíjet výjimečné myšlenky. Thomas Alva Edison pronesl: „Nápady, jež využívám, jsou většinou myšlenkami lidí, kteří je dále nerozvinuli.“ Osvojíte-li si zvyk pokládat správné otázky správným lidem, budete moci rozvíjet myšlenky na zcela nové úrovni.

Každý lídr, který správným lidem klade správné otázky, má potenciál objevovat a rozvíjet výjimečné myšlenky.

7. Otázky nám přinášejí nové úhly pohledu

Příliš často se jako lídři upínáme k vlastnímu úhlu pohledu a trávíme čas přesvědčováním ostatních o správnosti svých názorů místo toho, abychom se pokusili zjistit ty jejich. Jak prohlásil anglický spisovatel a politik Edward Bulwer-Lytton: „Pravý duch rozhovoru spočívá ve stavění na postřezích druhého, nikoliv v jejich vyvracení.“

Zde vstupují do hry otázky. Když pokládáme dotazy a pozorně nasloucháme odpovědím, získáváme možnost objevovat hodnotné úhly pohledu, jež se liší od toho našeho. Je to cenné, protože si často vytváříme chybné domněnky o ostatních lidech:

Domníváme se, že ostatní jsou dobří ve stejných věcech jako my – ale nejsou.

Domníváme se, že ostatním dodávají energii stejné věci jako nám – ale nedodávají.

Domníváme se, že lidé pohlížejí na celkový obraz ze stejné perspektivy jako my – ale nepohlížejí.

Jeden moudrý lídr mi kdysi řekl: „Než se pokusíš dát věci do pořádku, ujisti se, že je v pořádku tvůj pohled na věc.“ Tato rada mi pomohla pochopit, že většina nedorozumění je zapříčiněna rozdílnými předpoklady jednotlivých lidí. Tyto chybné domněnky můžeme napravit tím, že se budeme ptát, a tím nedorozuměním předejdeme.

Když jsem působil jako hlavní pastor v organizaci Skyline v San Diegu, naši zaměstnanci vedli obšírné rozhovory s novými členy církve. Jeden z dotazů, jež jsme vždy pokládali, zněl: „Kterou podstatnou věc byste zde chtěli změnit?“ Tato otázka se nám skutečně vyplácela, protože jejich čerstvé oči si všímaly věcí, jež jsme my ostatní už přehlíželi. Odhaduji, že okolo 80 procent pozitivních změn, které jsme provedli, bylo na základě odpovědí na tuto otázku.

8. Otázky zpochybňují zavedené způsoby myšlení a dostávají nás z vyjetých kolejí

Příliš mnoho lidí zabředne do mentálního stereotypu. Začnou stagnovat. Jak se s tím dá bojovat? Pomocí otázky, kterou mi často pokládal můj přítel Bill: „Kdy tě naposledy napadla první dobrá myšlenka?“

Kladení otázek je skvělým způsobem, jak předcházet mentální lenosti a dostat se z vyjetých kolejí. Pokud jste na začátku úkolu plni jistoty, pravděpodobně skončíte zaplaveni pochybnostmi. Jste-li však ochotni začít s pochybnostmi, existuje větší šance, že budete mít na konci jistotu. Zřejmě proto kdysi někdo prohlásil: „Budoucnost patří zvídavým. Těm, kteří se nebojí věci zkoušet, zkoumat, rýpat do nich, zpochybňovat je a převracet naruby.“

Budoucnost patří zvídavým.

Mark Miller, spisovatel a učitel leadershipu, navštívil v roce 2012 konferenci TED (Technology, Entertainment, Design – technologie, zábava, design) a všiml si, že většina zdejších prezentací má společný jeden rys: byly podníceny položením otázky, která začínala slovem „Proč“.

• „Proč musejí děti se vzácnými chorobami trpět?“ – Jimmy Lin, výpočetní genetik

• „Proč se nepodíváme na starobylá archeologická naleziště pomocí satelitů?“ – Sarah Parcková, archeoložka

• „Proč nechtějí mladí lidé studovat neurovědy?“ – Greg Gage, neurovědec

Chcete-li činit objevy, narušit status quo, někam se posunout, najít nové způsoby myšlení a zjistit, jak dělat věci jinak a lépe, musíte se ptát. Otázky jsou prvním článkem v řetězci objevování a inovace.

Otázky mění život

Řečník Anthony Robbins poznamenal: „Kvalitní otázky utvářejí kvalitní život. Úspěšní lidé pokládají lepší otázky a díky tomu získávají i lepší odpovědi.“ Tuto myšlenku shledávám pravdivou. Vlastně mohu bez nadsázky prohlásit, že mi otázky změnily život a staly se známkami významných událostí.

Život je pouť, při níž se snažíme najít svou cestu a něco dokázat. Otázky nám tuto pouť pomáhají zvládnout. Anglický výraz pro otázku – question – je odvozen z latinského slova quaerere , jež se dá přeložit jako „ptát se“ nebo „hledat“. Stejný kořen má i slovo quest 5 , které v angličtině označuje hledání či pátrání po něčem. Někdy otázky přicházejí od ostatních. Někdy jsme my těmi, kdo je pokládají. V každém případě na nás odpovědi zanechají stopu.

„Kvalitní otázky utvářejí kvalitní život. Úspěšní lidé pokládají lepší otázky a díky tomu získávají i lepší odpovědi.“

– Anthony Robbins

Otázky druhých, které mi změnily život

Mnoho moudrých a šlechetných lidí mi položilo dotazy, jež pozitivně ovlivnily můj život. Mohl bych zde vypsat stovky – možná i tisíce – otázek, kterými mi lidé pomohli, chtěl bych se však s vámi podělit především o těchto deset nejdůležitějších:

1. „Co chceš v životě dělat?“ – Táta

Můj otec mě ovlivnil více než kdokoliv jiný na této planetě. Moudře a pevně mě vedl na začátku mé životní cesty. Nejenže mi tuto otázku položil, ale také mi na ni pomohl najít odpověď. Nadnesl, že to umím s lidmi a že bych se s nimi v životě měl co nejvíce setkávat a pomáhat jim. Díky tomu, že mi tuto otázku položil, se snažím celý život obohacovat druhé.

2. „Víš o tom, že jsi lídr?“ – Pan Horton

Ovlivnilo mě mnoho učitelů. Pan Horton mě učil v páté třídě. Když mě spolužáci zvolili za „soudce“ a když viděl, že jsem to právě já, kdo při hraní o přestávkách vybírá týmy, rozpoznal mé vůdčí schopnosti. Rozuměl tomu, že vést znamená mít vliv. Nejenže mé vůdčí schopnosti rozpoznal, ale také mě na ně upozornil a nasměroval mě na dráhu lídra.

3. „Máš plán svého osobního rozvoje?“ – Curt Kampmeier

Koho by napadlo, že snídaně s lektorem seminářů odstartuje mou celoživotní cestu osobního rozvoje? Díky Curtově otázce jsem se nad sebou zamyslel a zjistil jsem, že se chci rozvíjet. Byla katalyzátorem mého osobního růstu. A vzhledem k tomu, že si uvědomuji sílu této otázky, pokládám ji na stovkách konferencí desetitisícům lidí. Dnes ji tak může mnoho dalších úspěšných lidí označit jako začátek své životní cesty za osobním rozvojem.

4. „Mohu ti pomoci začít podnikat?“ – Tom Phillippe

Svou kariéru jsem započal jako duchovní, ale vždy jsem měl inovativní smýšlení a špetku podnikatelského ducha. Tom je můj celoživotní přítel, který mi chtěl pomoci po finanční stránce a dal mi příležitost investovat do budoucnosti. Půjčil jsem si peníze potřebné k investici a Tom zajistil, aby byla bezpečná a úspěšná. Upřímně si myslím, že peníze jsou v naší kultuře přeceňovány, ale člověku poskytují možnosti, za něž jsem vděčný. Díky Tomově otázce a mé souhlasné odpovědi jsem do života získal výhodu.

5. „Byl byste schopen poskytovat nám pravidelný a trvalý mentoring?“ – 31 účastníků konference o leadershipu

Po celodenním vyučování leadershipu v hotelu Holiday Inn v Jacksonu (hlavní město státu Mississippi) mi tuto otázku položil jeden z účastníků konference. Ostatní se k němu přidali. Na chvíli jsem se zamyslel a poté se jich zeptal: „Co kdybych každý měsíc nahrál jednu lekci leadershipu a poslal vám ji, dejme tomu za pět dolarů měsíčně?“ Všech jednatřicet lidí se přihlásilo. Poskytli mi své kontaktní údaje a já cestou domů vymyslel, co udělám. Svým zaměstnancům jsem odpřednášel úvodní lekci o leadershipu, pořídil záznam a nahrávky poslal odběratelům. Tak začal program, který se dnes nazývá Maximum Impact Club . Pomocí něj učíme lídry již třicet let a seznam předplatitelů se rychle rozrostl na více než deset tisíc osob. Tehdy jsem také začal vytvářet zdroje pro školení a byl to i začátek projektu, který nakonec vyústil v založení společnosti The John Maxwell Company ( Společnost Johna Maxwella ).

6. „Co můžeme udělat, abychom ve světě něco změnili?“ – Larry Maxwell

Můj bratr na mě měl zásadní vliv už od dětství. Nikdo mi nepřináší tolik výzev jako on. Tato otázka, kterou mi položil v roce 1995, podnítila založení organizace EQUIP , jež je dnes největší institucí zabývající se vyučováním leadershipu. Z otázky, kterou mi Larry položil, profitují miliony lídrů, jež jsme školili ve více než 175 zemích světa.

7. „Jak naložíš s druhou polovinou svého života?“ – Bob Buford

Bob je můj přítel, tuto otázku mi však položil nepřímo: prostřednictvím své knihy Half Time (Poločas života). Zde je pasáž, která mě při čtení zaujala:

Neznáte-li svou životní misi, v druhé polovině svého života se daleko nedostanete. Dokážete své poslání vyjádřit pomocí jedné či dvou vět? Chcete-li jej začít formulovat, je dobré položit si několik otázek (a s ryzí upřímností si na ně odpovědět). Co je vaší vášní? Čeho jste doposud dosáhli? Co jste udělali výjimečně dobře? S jakými vlastnostmi jste se narodili? Kam patříte? Která „kdyby“ na vás v první polovině života zanechala stopy? Tyto a další podobné otázky vás nasměrují tam, kam to táhne vaše srdce. Pomohou vám objevit úkol, pro nějž jste byli právě vy zrozeni.

Díky Bobově otázce soustředím posledních dvacet let své úsilí na obohacování lídrů, kteří následně obohacují druhé.

8. „Zavoláte mi, kdykoliv budete potřebovat pomoc?“ – John Bright Cage

John pracuje jako kardiolog a svou vizitku mi předal na obědě v roce 1998. Napsal mi na ni číslo svého mobilního telefonu a sdělil mi, že nejsem zdravý a hrozí mi infarkt. O šest měsíců později jsem na vánočním večírku naší společnosti prodělal srdeční záchvat, před kterým mne varoval. Má asistentka Linda Eggersová ihned vytočila jeho číslo. Tento telefonát odstartoval řetězec akcí, jež mi nakonec zachránily život. Za všechno, co jsem za posledních patnáct let dokázal, vděčím jemu a ostatním členům lékařského týmu.

9. „Chtěl bys založit společnost věnovanou koučinku?“ – Paul Martinelli a Scott M. Fay

Bylo mi 63 let a pomalu jsem dotahoval do konce úspěšnou kariéru, když ke mně Scott a Paul přišli s tím, že dostali skvělý nápad: my tři bychom měli založit koučinkovou společnost. Nepotřeboval jsem a ani nechtěl další závazek, a tak jsem to nejprve odmítl. Naštěstí byli vytrvalí a ptali se mě pořád dokola. Po osmnácti měsících a mnoha rozhovorech jsem konečně řekl ano. Dnes jsem za tuto otázku a vytrvalost Scotta a Paula vděčný, protože tisíce koučů vyškolených organizací John Maxwell Team jsou pro mě nevysychajícím zdrojem potěšení. Společně prožíváme zásadní životní události.

10. „Budeš ve mně celý život věřit?“ – Bůh

Vím, že možná nejste věřící a tato otázka vám nemusí dávat smysl. Bylo by ode mě ovšem nedbalé, kdybych se o ni s vámi nepodělil. Jako sedmnáctiletý jsem se rozhodl zasvětit svůj život Bohu. Bylo to nejlepší rozhodnutí v mém životě. Souhlasím se slovy Ralpha Walda Emersona, jenž napsal: „To, co mi bylo ukázáno, mě přimělo věřit v to, co mi Stvořitel neukázal.“ Čím déle jsem na tomto světě, tím více v Něj věřím. Mimochodem, když vám Bůh položí otázku, není to pro jeho prospěch…, ale pro váš.

Moje otázky, které mi změnily život

Předešlé zásadní otázky, jež mi položili druzí, na mě rozhodně zanechaly své stopy. Ale stejný dopad na mě měly zásadní otázky, které jsem již od dětství pokládal já. Zde je deset otázek (a odpovědí na ně), jež na můj život měly největší vliv:

1. „Mami, jak moc mě miluješ?“

Tuto otázku jsem matce jako dítě pokládal opakovaně. Ne snad proto, že bych pochyboval o odpovědi. Bylo to proto, že jsem se v ní vyžíval. Maminka mi odpověděla vždy stejně: „Bezvýhradně a z celého srdce.“ A často mi pak ještě vysvětlovala, že její bezvýhradná láska znamená, že mě bude vždycky milovat, ať udělám cokoliv.

Máma mi říkávala, že k ní mohu kdykoliv přijít a ona mne vyslechne a pochopí. A byla to pravda. Těmto slovům dostála nejen v mém dětství, ale i poté, co jsem dospěl. Třiašedesát let jsem žil s jistotou mateřské lásky. Dobře mě znala a milovala i přes mé chyby. Když zemřela, v mém srdci po ní zůstalo prázdné místo, které už žádná jiná osoba nedokáže vyplnit. Z velké části za svůj úspěch a ochotu riskovat vděčím bezvýhradné lásce, jíž mě vždy zahrnovala.

2. „Margaret, vezmeš si mě?“

Na jednom letním táboře pro mládež jsem randil s dívkou jménem Marsha. Když mě představila své kamarádce Margaret, byl jsem ochromen. V momentě, kdy jsem Margaret spatřil, jsem si pomyslel: „Držím za ruku nesprávnou dívku.“ Okamžitě jsem se začal snažit Margaret získat. Chodili jsme spolu na střední i na vysoké škole a pak jsem uzavřel nejlepší obchod, jaký muž může uzavřít – oženil jsem se s ní.

Margaret je mou životní láskou a nejdůvěryhodnější rádkyní. Hrála zásadní roli v každém rozhodnutí, jež jsme za čtyřicet let našeho manželství udělali. Na jeho začátku mi pomohla nést těžkou pracovní zátěž a uvolnila mě k cestě za mým posláním, kterému jsem se mohl věnovat na plný úvazek. I dnes je pro mě největším potěšením trávit s ní čas.

3. „Pastore, jak se vám povedlo vybudovat tak velký sbor?“

Když jsem byl mladý pastor, ovlivnily mě knihy Elmera Townse, jenž toho napsal hodně o církevních sborech. Označil největší americké kostely a pastory, kteří je vedli, což ve mně probudilo touhu vybudovat velký sbor.

Inspirován příběhy o deseti největších sborech v zemi jsem začal obvolávat jejich lídry a žádal je, aby si se mnou dali schůzku, na níž by zodpověděli mé otázky. Protože mě neznali a já nechtěl, aby byli škodní, nabídl jsem každému z nich sto dolarů za třicet minut jejich času, což byl v té době můj týdenní plat. Několik z nich souhlasilo.

Následující čtyři roky jsem navštěvoval kostely pastorů, kteří souhlasili se setkáním, a ptal jsem se jich na jejich úspěch. Když projekt skončil, dospěl jsem k tomuto závěru: „Všechno stojí na leadershipu a padá s ním.“ Tato pravda se stala ústředním motivem mé cesty a dala mi podnět k tomu, abych po zbytek života vyučoval leadership.

4. „Lesi, proč píšeš knihy?“

Stát se spisovatelem nikdy nebyl můj cíl. Rád jsem četl, ale nikdy jsem netoužil po psaní – dokud jsem se nezeptal svého přítele, spisovatele Lese Parrotta, proč píše knihy. Jeho odpověď mi změnila život: „Píšu je, abych ovlivnil lidi, které nikdy nepotkám. Knihy rozšiřují mé publikum a šíří mé poselství.“

Jakmile jsem to uslyšel, rozhodl jsem se, že začnu psát. Myšlenka, že ovlivním lidi, které nikdy nepotkám, rozdmýchala oheň vášně, který již hořel pro myšlenky, jež jsem vyučoval. Neměl jsem v sobě chuť psát, ale její místo zastala touha ovlivnit větší množství lidí. Dnes, po pětadvaceti milionech prodaných knih, mohu říci, že se můj sen splnil.

5. „Tati, dáš mi své požehnání, když opustím tuto organizaci?“

Tohle byla nejtěžší otázka, jakou jsem kdy komu položil. Proč? V této organizaci byl lídrem můj otec a celý život strávil investováním do lidí, kteří v ní pracovali. Já jsem z ní chtěl odejít. Vyrůstal jsem v ní a neznal jsem nic jiného. Byli zde mí přátelé, moje minulost a byl jsem zde v bezpečí.

Došlo mi však, že moje budoucnost s ní není spojena. Věděl jsem, že pokud chci dále růst a jít za tím, co jsem považoval za své poslání, musím objevit nové teritorium. Musel jsem opustit všechno, co jsem znal, abych se naučil to, co jsem neznal. Můj otec mi dal své požehnání se slzami v očích. Tato otázka – a jeho laskavá a obětavá odpověď – mi otevřela dveře a umožnila odejít vstříc neomezené budoucnosti.

6. „Lídři, které úkoly mohu vykonávat jen a pouze já?“

Když jsem byl na pohovoru v organizaci Skyline, vedl jsem s jejími lídry dlouhý rozhovor a odpovídal jim na desítky otázek. Dostal jsem od nich nabídku stát se lídrem nejvlivnějšího sboru Wesleyánské církve na světě. Byla to velká pocta. Měl jsem se stát nástupcem Orvala Butchera, pastora, jenž sbor založil a sedmadvacet let vedl. Pro církev dělal maximum a těšil se velké úctě a oblibě. Věděl jsem však také, že to bude ohromná výzva. Že nebudu schopen dostát jeho velikosti a naplnit očekávání komise na maximum.

Když skončili se svými otázkami, položil jsem já tu svoji. Chtěl jsem se dozvědět o všech povinnostech, za které převezmu zodpovědnost jen a pouze já. Tato otázka vedla k dvouhodinové diskuzi a poskytla mi základy, na nichž jsem ve své vedoucí pozici mohl stavět.

Kongregaci jsem věnoval čtrnáct let svého života. Za mého působení byla organizace Skyline prohlášena za jeden z nejvlivnějších církevních sborů v Americe. Sloužit zde pro mne byla ohromná čest a jedna z nejlepších zkušeností v životě.

7. „Charlie, pomůžeš mi se psaním knih?“

Naučit se psát knihy pro mne nebylo snadné. Když jsem psal svou první knihu, strávil jsem jednou v noci čtyři hodiny zavřený v hotelovém pokoji a vyplodil jsem pouze jeden nevalný odstavec textu. Ale vytrval jsem a po mnoha měsících úsilí jsem dokončil titul Think on These Things (Zamyslete se nad těmito věcmi). Kniha měla pouhých třiatřicet kapitol asi po třech až čtyřech stranách, ale byl to začátek.

V následujících čtrnácti letech jsem své portfolio vydaných titulů rozšířil na devět, ale to mi nestačilo. Proto jsem se zeptal Charlieho Wetzela, zda by mi nepomohl. Spolupracovat při psaní jsme začali roku 1994. Po dvaceti letech se můžeme pochlubit pětašedesáti společně napsanými knihami a více než 24 miliony prodaných výtisků. Ze členů mého vnitřního kruhu ovlivnil Charlie více lidí než kdokoliv jiný.

8. „Kevine, mohu tě učit?“

V roce 1995 jsem se rozhodl, že bych měl deseti lidem pravidelně poskytovat mentoring. Toto rozhodnutí pramenilo z vědomí, že obohacování lidí, kteří mají velký potenciál a prahnou po růstu, patří mezi nejlepší investice, jaké může lídr udělat. Od té doby jsem to tak dělal každý rok.

Seznam lidí, jimž jsem poskytoval mentoring, se během let porůznu měnil, ale tyto lidi jsem si vždy vybíral osobně. Nejvíce se mi investovaný čas vrátil u Kevina Myerse. Církevní sbor 12Stone, který založil, je jednou z nejrychleji rostoucích a nejvlivnějších kongregací v Americe. Sledoval jsem, jak se z dobrého vůdce stává fantastickým lídrem.

Před několika lety se mi svěřil, že chce vybudovat centrum leadershipu, v němž by koučoval lídry z celého světa, a zeptal se mě, jestli by ho nemohl pojmenovat po mně. Touto prosbou jsem byl ohromen. To, na čem pracoval, totiž bylo kdysi mojí vizí a já měl pocit, jako by se mi splnil dávno zapomenutý sen.

„Bylo by mi ctí,“ odpověděl jsem. „Jaké budou mé povinnosti?“

„Prostě to zařízení využívej k trénování a inspiraci lídrů,“ odvětil. „To je vše.“

Kevinova odpověď mě naprosto ohromila. Dnes je centrum John Maxwell Leadership Center umístěno strategicky poblíž Atlanty v Georgii a školí se tu lídři ze všech koutů světa. Věřím, že zde vznikne něco, co mě přežije. A to všechno začalo díky tomu, že jsem položil otázku mladému pastorovi s neomezeným potenciálem.

9. „Jeffe, koho z tvých známých bych měl poznat?“

Již před mnoha lety jsem si osvojil zvyk pokládat tuto otázku, kdykoliv potkám někoho nového. Občas nepřinese žádné výsledky. Často díky ní poznám někoho, kdo je zajímavý nebo mi může nějak pomoci. Když jsem tuto otázku položil Jeffovi Brownovi, změnilo mi to život. Proč? Protože mě seznámil s Johnem Woodenem, jedním z největších učitelů a trenérů naší doby.

O Johnu Woodenovi a jeho vedení a moudrosti, jíž obohatil můj život, mluvím často. Když mě Jeff s Johnem seznámil, spřátelili jsme se a John se stal mým mentorem. Naučil mě víc než kdokoliv jiný a inspiroval mě k napsání knih Today Matters (Na dnešku záleží) a Někdy vyhraješ, jindy se poučíš.

Chtěl bych vás povzbudit, abyste tuto otázku pokládali. Když potkáte zajímavé lidi, existuje velká šance, že budou znát další zajímavé osoby, protože vrána k vráně sedá. Pokládejte tuto otázku a já věřím, že se vám otevřou dveře ke skvělým novým přátelům a zajímavým příležitostem.

10. „Čtenáři, jakým způsobem tě mohu obohatit?“

Před lety mi nasadil brouka do hlavy jiný spisovatel, který řekl: „Při psaní si vždycky položím otázku: Obrátí čtenář na další stránku?“ Když jsem se pustil do psaní knih, začal jsem si tuto otázku pokládat také. Věřím, že odpověď na ni bude kladná – dokud budu schopen čtenáře na každé stránce obohatit. To je pochopitelně moje přání i v této knize. Předávání hodnot pro mě znamená více než jen slova. Je to koncept, který vymezuje můj život. A dokud budu moci pokládat tuto otázku a věřit, že odpověď zní ano, budu pokračovat v psaní knih a snaze pomoci vám i dalším potenciálním čtenářům.

Státník a filantrop Bernard Baruch jednou prohlásil: „Miliony lidí viděly padat na zem jablko, ale pouze Newtona napadlo zeptat se proč.“ Díky tomu, že si Newton dokázal udělat čas na položení otázky, těží svět z jeho gravitační teorie.

„Miliony lidí viděly padat na zem jablko, ale pouze Newtona napadlo zeptat se proč.“

– Bernard Baruch

V otázkách se skrývá velká síla. Když se ohlížím za svým postupem v životě, vidím, jak otázky vyznačily cestu mého osobního rozvoje, podnítily mě k pozitivním změnám a dovedly k četným úspěchům. Mnozí z nás se snaží působit chytře díky chytrým odpovědím, udělali bychom ovšem lépe, kdybychom svou pozornost zaměřili na ptaní. Budeme-li správným lidem pokládat správné otázky, v životě se nám to bohatě vrátí. Mějte na paměti: Dobré otázky informují, velké otázky transformují!

Dobré otázky informují, velké otázky transformují.

Pomocí kterých otázek se druzí zasloužili o pozitivní změny ve vašem životě? Z jakých vámi položených otázek těžíte dodnes? Od této chvíle buďte tím, jenž se záměrně ptá. Otázky byste měli pokládat dokonce i sami sobě. Já tak činím. A to je i námětem následující kapitoly.

2. JAKÉ OTÁZKY SI JAKO LÍDR POKLÁDÁM?

Jako mladý lídr na začátku své kariéry jsem byl neustále ve spěchu. Poháněla mne vášeň a vize a měl jsem na práci spoustu urgentních věcí, že jsem zapomněl na to, co všechno mohu získat od ostatních. Dával jsem mnoho pokynů, ale zapomínal jsem se ptát. Výsledkem bylo, že jsem se často mýlil, ale jen zřídkakdy pochyboval.

Můj přístup se změnil ve chvíli, kdy jsem udělal špatné rozhodnutí, jež mělo vliv na několik lidí v mé organizaci. Tehdy jsem si uvědomil, že když se lídr nesprávně rozhodne, neovlivní to pouze jeho, ale i mnoho dalších osob. To pro mě bylo důvodem k zamyšlení. Zatímco osobní vyzrálost znamená schopnost vidět dále než jen na sebe, vůdčí vyzrálost znamená myslet na ostatní dříve než na sebe. Zjistil jsem, že nemohu zůstat Osamělým jezdcem, který si dělá, co chce, a po ostatních vyžaduje, aby plnili jeho příkazy. Bylo nutné, abych se naučil myslet dopředu a brát ohledy na druhé.

Tuto svou novou cestu jsem zahájil pokládáním otázek. V první kapitole jsem vysvětlil, jak důležité otázky jsou. Jedná se o samotný základ učení. Dotazy jsou ale také základem pro lepší leadership. To jsem si uvědomil při rozhovoru s jedním ze svých mentorů, bývalým trenérem basketbalového týmu UCLA Bruins Johnem Woodenem. Byli jsme zrovna na obědě. Jako obvykle jsem se na toto sezení dlouho připravoval a přinesl jsem si zápisník se seznamem otázek. To, co řekl, nebyla ani reakce na některý z mých dotazů. Zmínil se o tom jen tak mimoděk, ovšem upoutalo to moji pozornost. Řekl: „Johne, jednu otázku si pokládám každý den.“

Zatímco osobní vyzrálost znamená schopnost vidět dále než jen na sebe, vůdčí vyzrálost znamená myslet na ostatní dříve než na sebe.

Srdce mi poskočilo očekáváním; vyčkával jsem, jakou hlubokou myšlenku uslyším od tohoto veleúspěšného kouče, jenž proslul svou moudrostí. O tu konkrétní otázku se s vámi podělím dále v této kapitole. Je hodnotná, ale ještě větší hodnotu má metoda, kterou mi prozradil. V tom momentě jsem si uvědomil, že dobří lídři se ptají sami sebe.

Po našem sezení jsem se nemohl dočkat, až dorazím domů, posadím se do svého „přemýšlecího křesla“ a sepíšu otázky, které bych si měl jako lídr pokládat každý den. Dotazy, které jsem vymyslel, rozeberu dále v této kapitole.

Na co se musíte ptát sami sebe?

Pokud jste lídr, jistě chápete, že otázky jsou nedílnou součástí života vůdce. Zásadní je, kdo ty dotazy pokládá. Jako lídr mohu ostatním umožnit, aby mi dávali složité a důležité otázky, nebo mohu převzít zodpovědnost, být proaktivní a pokládat si tyto otázky sám. Dospěl jsem k tomu, že když se ptám sám sebe na složité otázky, tak si udržuji morální integritu, čerpám energii a zlepšuji vůdčí schopnosti.

Od doby, kdy jsem sepsal otázky, jež si jako lídr pokládám, jsem je nesčetněkrát přezkoumával a přemýšlel nad nimi. Mnohé z nich jsou osobní, ale věřím, že vám pomohou stejně tak, jako pomohly mně. Předávám vám je jako vodítko a navrhuji, abyste si vytvořili vlastní seznam.

1. Investuji do sebe? Otázka osobního rozvoje

Nejdůležitějšími investicemi, které kdy v životě provedeme, jsou investice do nás samotných. Ty rozhodnou, jaký profit „vyinkasujeme“ od života. Mentor Jima Rohna, John Earl Shoaff, mu jednou poradil: „Jime, chceš-li být bohatý a šťastný, dobře si zapamatuj toto: Nauč se pracovat na sobě usilovněji, než pracuješ ve svém zaměstnání.“ Jim si tuto radu dobře zapamatoval. Jak jednou řekl: „Kniha, kterou nepřečteš, ti nepomůže. Seminář, kterého se nezúčastníš, tvůj život nezmění. Byznys se zlepší, když ty se zlepšíš. Nikdy si nepřej, aby to bylo snazší, ale abys ty byl lepší.“

Od roku 1974 do sebe cíleně investuji a skoro stejnou dobu k tomu povzbuzuji i ostatní. Někteří tak činí, jiní ne. Proč tomu tak je? Domnívám se, že záleží na třech hlavních faktorech. Ty určují, zda a jak do sebe budete investovat:

Vaše sebehodnocení: Jaké mínění máte o sobě samém

Jaký pocit máte ze sebe jako člověka? Pozitivní? Negativní? Jakým číslem byste sebe sama ohodnotili na stupnici od jedné do deseti? Na chvilku se zamyslete a ohodnoťte se.

Číslo – ať už jakékoliv –, které jste vybrali pro své sebehodnocení, popisuje také vaši vůli investovat do sebe sama. Pokud jste například ohodnotili svůj obraz číslem 5, jste ochotni investovat do sebe maximálně na průměrné úrovni, ale ne více. Proto do sebe nijak výrazně neinvestují lidé s nízkým sebehodnocením. V investování do vlastní osoby vám nebrání to, kdo jste, ale kdo si myslíte, že jste – nebo nejste. Dokud v sebe nezačnete věřit, těžko na sebe budete moci vsadit.

Dokud v sebe nezačnete věřit, těžko na sebe budete moci vsadit.

Mnozí lidé uvažují jako Snoopy, bígl z komiksu Peanuts, který rozjímá: „Včera jsem byl pes. Dneska jsem pes. Zítra budu asi pořád pes. Ach jo. Je tu tak malá naděje na pokrok!“ Přemýšlíte-li tak, podceňujete se. Lidé nejsou zaseklí ve slepé uličce, když přijde do hry jejich potenciál. Máme příležitost dělat ohromné pokroky. Nejdříve však musíme uvěřit v sebe sama.

Vaše sny: Jak vidíte svoji budoucnost

Když jsem se pouštěl do psaní knihy Put Your Dream to the Test (Dejte šanci svému snu), přál jsem si lidem pomoci dělat velké kroky vstříc jejich snům. Až tehdy, když byla kniha napsaná a já o ní začal mluvit, jsem zjistil jedno: Mnoho lidí žádný sen nemá. Byl jsem v šoku. Můj život byl vždy plný nadějí, snů a ambicí. Proto jsem vždy předpokládal, že každý z nás má alespoň jeden jediný sen. Mýlil jsem se. Proč na tom záleží? Protože velikost vašeho snu určí velikost vaší investice. Máte-li velký sen, budete do sebe investovat tolik, abyste ho dosáhli. Nemáte-li žádný sen, možná do sebe nebudete investovat vůbec.

Mé začátky v oblasti leadershipu nebyly příliš působivé. Vedl jsem starý venkovský kostel, kam docházelo několik farmářů. Ale má touha pomáhat lidem byla obrovská a naplňovala mě energií. Mým snem bylo vybudovat velký sbor.

V té době jsme vydělávali velmi málo peněz. Můj plat činil osmdesát dolarů týdně a Margaret pracovala na poloviční úvazek jako učitelka ve školce. Sotva jsme s penězi vystačili. Ale měl jsem velké sny, a proto jsem neustále hledal nové způsoby, jak zlepšit sebe a svůj leadership. Pokaždé, když jsem navštívil knihkupectví, jsem si připadal jako u vánočního stromečku. Domů jsem se vrátil s hromadou knih, které mi měly pomoci v rozvoji. Dával jsem si pozor, aby mi neunikla žádná konference, jež by mi mohla prospět. Margaret se ošívala, protože šlo o velký nápor na náš rozpočet, ale vždy to nějak zvládla. Věřila mi stejně, jako jsem v sebe věřil já. Sny o naší budoucnosti, které jsme sdíleli, byly silnější než podmínky a okolnosti a poháněly naši touhu růst.

Vaši přátelé: Jak vás vidí ostatní

Motivační řečník Joe Larson kdysi řekl: „Mí přátelé nevěřili, že se mohu stát úspěšným řečníkem, tak jsem se podle toho zařídil. Šel jsem a našel si nové přátele.“ Může to znít drsně, ale přesně to musí udělat každý, kdo je obklopen lidmi, kteří v něj nevěří.

Jedním z nejdůležitějších kroků v mém osobním rozvoji bylo rozhodnutí rozšířit své obzory a najít lidi, kteří se mnou sdílejí touhu rozvíjet se a pomáhat druhým. V té době mi bylo pouhých třiatřicet let a já opouštěl všechno blízké a všechny, koho jsem znal. Tohle rozhodnutí chtělo kuráž. Kdybych však zůstal, kde jsem byl, nikdy bych se nedostal na další úroveň.

Člověk potřebuje pomoc druhých, aby mohl zůstat na cestě inspirace a rozvoje. Albert Schweitzer, misionář a lékař, prohlásil: „V životě každého člověka nastanou chvíle, kdy vytryskne jeho vnitřní oheň. Ten se pak rozhoří jasným plamenem díky setkání s jinou lidskou bytostí. Všichni bychom měli být vděční za lidi, kteří probouzejí našeho vnitřního ducha.“ Máte-li přátele, kteří rozněcují váš vnitřní oheň, máte velké štěstí – díky nim do sebe nepřestanete chtít investovat a rozvíjet se. Nemáte-li takové přátele, najděte si je, protože pro váš vůdčí potenciál není nic důležitějšího než každodenní osobní rozvoj.

2. Mám upřímný zájem o ostatní? Otázka motivů

Kdysi někdo pronesl: „Lidé mají dva důvody, proč něco dělat – dobrý důvod a skutečný důvod.“ Chcete-li být dobrým lídrem, musí se při jednání s lidmi dobrý důvod shodovat s důvodem skutečným. Na motivech záleží.

Pokud jste lídr – nebo se jím chcete stát –, musíte se zeptat sami sebe proč. Je velký rozdíl mezi lidmi, kteří chtějí vést proto, že mají upřímný zájem o ostatní a chtějí jim pomáhat, a lidmi, kteří jsou zde proto, aby pomohli pouze sobě. Lidé, kteří vedou ze sobeckých důvodů, hledají:

• Moc: Milují, když mají kontrolu, a budou se neustále snažit zvyšovat svou hodnotu na úkor druhých.

• Pozice: Tituly jsou potravou pro jejich ego. Pořád se ujišťují, zda druzí vnímají jejich autoritu a znají jejich vůdčí privilegia.

•Peníze:Využívají lidi a prodávají sami sebe ze zištných důvodů.

•Prestiž: Jejich dobrý obraz je pro ně důležitější než skutečná dobrota a správné jednání.

Pro lídra je snadné sejít z cesty. Proto musím dennodenně kontrolovat své motivy. Nerad bych někdy stavěl svůj leadership nad lidi, jež vedu.

Přirození vůdci mají schopnosti, které mohou snadno využít k osobnímu prospěchu. Vidí věci dříve, než je spatří ostatní, a často vidí i více než ostatní. Ve výsledku mohou těžit z výhody dobrého načasování a znalosti širších souvislostí. To je staví do pozice, v níž mohou z příležitostí vytěžit maximum.

Vidím-li něco dříve než vy, mohu začít dříve než vy, což mi často zaručí výhru. Pokud vidím více než vy, má rozhodnutí budou pravděpodobně lepší než ta vaše. Vyhrávám znovu! Otázkou tedy není, zda má lídr výhodu před ostatními. Odpověď na tento dotaz zní ano. Správnou otázkou je: „Použije lídr tuto výhodu k osobnímu prospěchu, nebo k užitku celého týmu?“ Proto se musím sám sebe ptát, zda mám upřímný zájem o ostatní. Držím tak pod kontrolou své přirozené sobectví a udržuji své motivy čisté.

U lídrů neustále hrozí nebezpečí, že zneužijí svou moc. Proto jsem při svém projevu v OSN hovořil na téma „Tři otázky, které lidé pokládají svému vůdci“. Ty dotazy znějí:

Dokážete mi pomoci? Toto je otázka kompetence.

Máte o mě starost? Toto je otázka soucitu.

Mohu vám věřit? Toto je otázka charakteru.

Všimněte si, že dvě ze tří otázek souvisejí s motivy lídra. Majíli lidé starost o motivy svých vůdců, měli by se jimi zaobírat i lídři samotní.

Když se lídři naučí správným hodnotám a žijí v souladu s nimi, zvyšují svou cenu a pozvedávají hodnotu druhých.

Dovolte mi podotknout ještě něco, co souvisí s tímto tématem: zpochybňování motivů není totéž co zpochybňování charakteru. Máte-li špatný charakter, pravděpodobně budou špatné i vaše motivy. I v případě, že máte pevný charakter, se však můžete nechat svést špatnými motivy. Motivy jsou obvykle spojeny s konkrétními situacemi či kroky. Charakter je založen na hodnotách. Máte-li v konkrétní situaci nesprávné motivy, ale vaše hodnoty jsou dobré a charakter pevný, pravděpodobně si všimnete, že jdete špatným směrem, a budete to moci napravit.

Z toho důvodu jsme prostřednictvím neziskové organizaceEQUIPzačali učit lídry získat správné hodnoty. Když se lídři naučí mít správné hodnoty a žijí v souladu s nimi, zvyšují svou cenu a pozvedávají hodnotu druhých. A to je základem pozitivního leadershipu.

3. Stojím jako lídr pevně na nohou? Otázka stability

Lídři mohou být náchylní k sobeckému jednání a stejně snadno podléhají zveličenému vnímání své vlastní důležitosti. Proto je třeba, aby zůstali nohama pevně na zemi. Co tím myslím? Dobří lídři musejí projevovat následující tři důležité kvality:

Pokora: Pochopit své místo ve světle většího obrazu

Kdysi jsem četl, že v římském impériu byla jeden čas jistým vojevůdcům přiznávána pocta zvaná triumf, což bylo veřejné oslavné procesí v ulicích Říma. Před velitelem pochodovali jeho legionáři, troubili heroldi a vlekli se nepřátelé, které při svém vítězství přemohl a zajal. Když generál jel ve svém válečném voze a poslouchal ovace prakticky celého města, držel mu otrok nad hlavou vavřínový věnec jako symbol vítězství. Ale jak procesí pokračovalo, musel otrok splnit ještě jeden úkol. Vojevůdci měl zašeptat do ucha následující slova: Hominem te esse, memento. (Pamatuj, že jsi jen člověkem.)

Lídři si mohou začít myslet, že se všechno točí okolo nich – obzvláště tehdy, když jejich tým nebo organizace vyhrává. Čím větší mají úspěchy, tím více je potřeba kontrolovat ego. Proto je tak důležité, aby stáli nohama pevně na zemi. Nejdůležitější kvalitou dobře zakořeněného člověka je pokora.

Co je pokora? Můj přítel Rick Warren říká: „Pokora nespočívá v popírání našich předností. Pokora znamená být upřímní, co se týče našich slabin. Každý z nás je jako balíček, v němž se nachází přednosti i velké slabiny, a pokora znamená schopnost přiznat si upřímně obojí.“6 Podle mého názoru pokora spočívá v rozhodnutí denně přiznat druhým zásluhy za naše úspěchy a Bohu za jeho požehnání.

Pokorní lídři jsou spokojeni s tím, kým jsou, a necítí potřebu upoutávat na sebe pozornost. Těší se z úspěchů ostatních, pomáhají druhým vyniknout a umožňují jim zazářit. Neznamená to, že se lídr musí skrývat v ústraní. Podstatné je, aby měl správnou perspektivu. Patrick Lencioni, jenž píše knihy o leadershipu, tvrdí, že dobrý vůdce může motivovat ostatní a zároveň zůstat skromný. Píše: „Pokoru jsem definoval jako uvědomění, že lídr ve své podstatě není o nic lepší než lidé, které vede, a charisma jako pochopení, že kroky lídra jsou důležitější než kroky těchto lidí. Lídři se musejí snažit osvojit si pokoru i charisma.“

Nedávno jsem četl příběh o vůdkyni, jež je ztělesněním charismatické pokory, Angele Ahrendtsové. Sedm let pracovala jako CEO (výkonná ředitelka) v luxusním módním ateliéruBurberryv Londýně. Za svého vedení značku transformovala, zvýšila globální prestiž společnosti a více než ztrojnásobila roční tržby a hodnotu firmy.

Angela Ahrendtsová je známá nejen jako inovátorka, ale i jako vůdkyně, jež prosazuje spolupráci, pěstuje týmového ducha a buduje důvěru. Co je klíčem? Ahrendtsová tvrdí: „Je to soucit. Je to pokora. Je to slovo ‚děkuji‘.“7

V pouhých třiapadesáti letech měla Angela Ahrendtsová v Burberryjistou pozici a mohla zde pokračovat až do chvíle, kdy by se rozhodla odejít do důchodu. Místo toho udělala něco, co mnoho lidí překvapilo. Ze své pozice v Burberryse rozhodla odejít a stala se viceprezidentkou ve společnostiApple. Spisovatel Jeff Chu se ptá: „Proč by se ředitelka obchodní společnosti chtěla stát podřízenou někoho jiného?“8Protože skromný lídr, jenž stojí pevně na nohou, je ochoten přijmout novou výzvu, i když to může být riskantní, bude se muset vzdát moci a ztratit nabytou nezávislost.

„Pokora nespočívá v popírání našich předností. Pokora znamená být upřímní, co se týče našich slabin.“

– Rick Warren

Autenticita: Cítit se dobře ve vlastní kůži

Úspěšné lídry lidé často stavějí na piedestaly. Ti musejí z těchto piedestalů sestoupit a setrvat mezi lidmi – mají-li zůstat skuteční a ukotvení. Toho dosáhnou díky upřímnosti a autenticitě. Možná proto Mark Batterson, spisovatel a hlavní pastor sboru National Community Church ve Washingtonu, identifikuje autenticitu jako novou autoritu leadershipu.

Pokud jste lídrem, je vaším cílem pozvedávat lidi, nikoliv se jimi nechat pozvedávat. Dovolíte-li ostatním, aby vás postavili na piedestal, nebo pokud zlehčujete své chyby a zvýrazňujete své úspěchy, vytváříte něco, co nazývám propast úspěchu. Jedná se o vnímanou vzdálenost mezi úspěšnými a méně úspěšnými lidmi. Neautentickým lidem se tato propast líbí, chrání svůj obraz, snaží se zůstat před ostatními a – pokud s touto propastí vůbec něco dělají – snaží se ji zveličovat.

Autentičtí lídři naopak tvrdě pracují, aby tuto mezeru uzavřeli. Jak? Jsou otevření ke svým selháním a nedostatkům. Mají smysl pro sebekritický humor a umějí se zasmát sami sobě. Když jsou požádáni o proslov, preferují stručný úvod. Chodí mezi lidmi a navazují s nimi kontakt před svým vystoupením i po něm. Dělají všechno pro to, aby mohli být bez přetvářky sami sebou.

Poslání: Mít cíl, který vás převyšuje

Třetí věcí, která pomáhá udržet lídra na zemi, je jeho poslání. Nedávno se mě při jednom rozhovoru zeptali na rozdíl mezi posláním a snem. Odpověděl jsem, že sen je něco, co opravdu chcete udělat, zatímco poslání je něco, co udělat musíte. Podívejte se na životy lidí, jako byli Thomas Alva Edison, Henry Ford, matka Tereza, Martin Luther King či Steve Jobs. Tito lidé cítili povinnost vykonat své životní dílo.

Sen je něco, co opravdu chcete udělat, zatímco poslání je něco, co udělat musíte.

Každý den se probouzím s vědomím, že mým posláním je obohacovat lídry, kteří pak několikanásobně obohacují druhé. To jsem dělal posledních čtyřicet let. To je to, čím jsem. To je to, co znám. To je to, co chci dělat a co miluji. Není to práce. Pokud vás při práci ani nenapadne, že byste chtěli dělat něco jiného, pak to není práce. Já nic jiného dělat nechci.

Spisovatel a marketingový odborník Seth Godin radí: „Místo snění o příští dovolené si raději zařiďte takový život, z něhož nebudete mít potřebu unikat.“ Myslím si, že o tohle by měl usilovat každý z nás. Nic se nedá srovnávat s tím, když děláte, pro co jste byli stvořeni. Pro mě platí:

Když jsem našel svůj účel, objevil jsem svou cestu.

Když jsem našel svůj účel, objevil jsem svou vůli.

Když jsem našel svůj účel, objevil jsem svá křídla.

Nikdy jsem se nechtěl stát lídrem, jenž by byl natolik zahleděný sám do sebe, až by přestal být schopen naplňovat svůj životní cíl. Takoví lídři jsou nestabilní. Proto se musím kontrolovat, abych se ujistil, že zůstávám ukotvený. Budu-li si udržovat pokoru, projevovat autenticitu a zůstanu věrný svému poslání, pravděpodobně budu schopen zůstat nohama na zemi.

Pokud vás při práci ani nenapadne, že byste chtěli dělat něco jiného, pak to není práce.

4. Obohacuji svůj tým? Otázka týmové práce

Na začátku kapitoly jsem zmiňoval, co mi řekl kouč John Wooden během jednoho mentoringového sezení. „Jednu otázku si pokládám každý den.“ Následně pronesl: „Každý den se ptám sám sebe, jak mohu zlepšit svůj tým.“ Nejenže mě tato otázka inspirovala k vytvoření vlastního seznamu otázek, jež si jako lídr pokládám, ale je i natolik dobrá, že se na tento seznam dostala.

Jako lídr musím zjišťovat, co mohu udělat pro zlepšení svého týmu, obohacení jeho členů a podporu spolupráce. Na základě toho, co mě naučil kouč Wooden, jsem vytvořil několik návrhů, jak přidávat hodnotu. Každý den se snažím dělat následující:

Prosazovat plnou oddanost věci

Patricia Frippová, která se zabývá rétorikou, pronesla: „Tým je skupina lidí, kteří si ve zkušenostech, talentu či vzdělání nemusejí být rovni, v oddanosti však ano.“ Tým, jehož členové nejsou oddaní, je odsouzen k nevyváženému výkonu ve chvílích, kdy jde do tuhého. Oddanost musí začít u lídra a rozšířit se mezi všechny ostatní členy.

„Tým je skupina lidí, kteří si ve zkušenostech, talentu či vzdělání nemusejí být rovni, v oddanosti však ano.“

– Patricia Frippová

Když si kouč Wooden povšiml, že jeho svěřenec nedává do tréninku 100 procent, vzal si ho stranou a řekl mu: „Vím, že si myslíš, že zítra doženeš to, cos neudělal dnes, ale to je nemožné. Když do toho dnes dáš 50 procent, zítra nemůžeš dát 150. Nikdy nemůžeš dát víc než 100 procent.“

Pro lídra není měřítkem úspěchu, zda dokáže lidi přimět k práci. Ani zda je dokáže přinutit pracovat usilovně. Musí je přimět usilovně pracovat společně. A to vyžaduje oddanost.

Vytvářet prostředí plné motivace a podpory

Jednou z nejhezčích věcí na týmové práci je to, že druzí jsou stále na vaší straně. Tahá se za stejný konec jednoho provazu. Mnoho hlasů, jedno srdce. To však často nenastane – když nevznikne prostředí, kde je cítit podpora a motivace. Za vytvoření takového prostředí zodpovídají právě lídři.

Kouč Wooden na tom pracoval například tak, že své hráče požádal, aby ocenili dovednosti a zásluhy druhých. Každému hráči řekl, aby po vhození koše zamával na spoluhráče, který mu přihrál nebo udělal prostor. Jednou se ho někdo zeptal: „Kouči, co když se ten spoluhráč zrovna nebude dívat?“ Kouč Wooden odvětil: „Vždycky se bude dívat.“ Trenér věděl, že lidé vyhledávají ocenění a uznání a těší se z něj.

Rozpoznat v nesnázích příležitost k rozvoji charakteru

Týmová práce se nikdy neprověří v dobrých časech. Kvalitu svého týmu poznáte tehdy, když nastanou problémy. Ty vám ukážou, co je ve vás, a odhalí vaše slabiny i silné stránky. Často se nám to nelíbí, ale právě při prohrách získáte zkušenost a poučení – pokud máte správný přístup. Spisovatel C. S. Lewis šel s touto myšlenkou ještě o krok dále. Napsal: „Bůh nám dává pocítit nejhorší okamžiky našich životů proto, aby nás naučil to, co bychom se žádným jiným způsobem naučit nedokázali.“

Kouč Wooden mi řekl, že když začínal jako trenér, jeho tým neměl vlastní basketbalovou halu, a tak museli hrát všechny zápasy na stadionech protivníků. To vypadá nepříjemně. Ovšem kouč Wooden poznal, že tato zdánlivá nevýhoda se stala výhodou, když se hrál národní turnaj, protože jeho tým byl na cizí stadiony zvyklý. Moudří lidé vidí v potížích příležitosti a učí se z nich.

Brát v úvahu přednosti a slabiny každého člověka

Jednou jsem večeřel s bývalým trenérem amerického fotbalu Louem Holtzem, obchodníkem Collinem Sewellem a dalšími přáteli v texaské Odesse. Během konverzace o leadershipu a týmové práci pronesl Lou něco, co upoutalo moji pozornost: „Právo dělat si, co chci, končí ve chvíli, kdy mám zodpovědnost a závazky. Pokud hodlám selhat sám, je to moje věc, ale nemohu si dělat, co chci, pokud mám zodpovědnost vůči členům týmu.“

Domnívám se, že má naprostou pravdu. Jako lídr skupiny musíte převzít zodpovědnost za to, že tým dovedete k úspěchu. Z velké části to spočívá v tom, že poznáte přednosti a slabiny každého člena a silné stránky využijete k tomu, abyste pomohli týmu uspět. Uděláte to tak, že se zeptáte: „Co je nejlepší u ostatních?“

Tuto otázku si hodně lidí nepoloží. Proč? Protože se často přirozeně soustředí sami na sebe. Typickým příkladem je, když se pořizuje skupinová fotografie. Na co se nejdříve podíváte, když ji dostanete do rukou? Na sebe. Jak určíte, zda je obrázek povedený? Obvykle podle toho, jak vám to na něm sluší. Až potom, co si zkontrolujete, jak vypadáte vy, se začnete dívat na ostatní.

„Právo dělat si, co chci, končí ve chvíli, kdy mám zodpovědnost a závazky.“

– Lou Holtz

Týmová spolupráce vyžaduje, abychom se soustředili o něco méně na sebe a o něco více na to, jak vypadá tým. Chceme-li uspět, musí pro nás mít větší význam souhra než soutěž. Pokud má náš tým vyhrát, nemůžeme se chovat jako onen muž z komiksu, jenž řekl svému příteli: „Když změníš ve slově tým dvě písmena a jedno ubereš, vyjde ti slovo já!“

Dobří lídři jsou něco jako dobří trenéři. Vědí, jak z lidí ve svém týmu dostat to nejlepší. To dělal John Wooden. To dělal i legendární kouč NFL Vince Lombardi. Když přebíral tým Green Bay Packers, měl za sebou jedenáctou neúspěšnou sezonu v řadě. Tento trend dokázal Lombardi obrátit v jediné sezoně. Jak? Odhalil silné a slabé stránky svých hráčů a pomohl jim vydat ze sebe to nejlepší. Zejména Bart Starr, Jim Taylor a Paul Hornung – hráči, kteří u Lombardiho předchůdce seděli na střídačce – excelovali. Dokonce se všichni tři dostali až do síně slávy.

Pokud jste lídr, který svůj tým neobohacuje, měli byste se zamyslet, zda vůbec máte lídrem být. Obohatit členy týmu a pomoci jim vyhrát – veskrze o tom leadership je.

5. Zůstávám ve své silné zóně? Otázka efektivity

Ze všech otázek, jež si jako lídr pokládám, mi tato nejvíce pomohla k dosažení mého potenciálu. Ale na začátku své kariéry jsem netušil, že si ji mám pokládat. Dokonce jsem si ani neuvědomoval, že nějakou silnou zónu mám! Dělal jsem všechno. Navíc jsem trávil příliš mnoho času děláním nesprávných věcí a aktivitu zaměňoval za pokrok.

„Téměř každý muž promarní část svého života pokusy projevit kvality, jimiž neoplývá.“

– Samuel Johnson

Básník a kritik Samuel Johnson napsal: „Téměř každý muž promarní část svého života pokusy projevit kvality, jimiž neoplývá.“ To byl i můj případ. Ale to je v pořádku. Na začátku života musíme dělat mnoho úkonů, při kterých nevyužijeme svoje silné stránky. Popravdě, pokud takové věci neuděláme, nebudeme schopni své přednosti objevit. Je však smutné, pokud jsme neobjevili své silné stránky ani po několika letech kariéry. Šalomoun, nejmoudřejší muž, který kdy žil, prohlásil: „Dar otvírá člověku dveře, i před velikány jej přivede.“9 Jak můžeme vůbec dosáhnout svého potenciálu, když ani nevíme, v čem jsme dobří?

Měl jsem štěstí, že moji rodiče uměli rozpoznat, podporovat a pěstovat mé silné stránky, takže jsem v této oblasti začal brzo. Také jsem však pracoval na tom, abych je poznal. Zkoušel jsem nové věci. Žádal jsem lidi o konstruktivní zpětnou vazbu. A používal jsem nástroje, které mi pomohly porozumět tomu, kdo jsem. Jedním z těch, jež lidem nejčastěji doporučuji, jeStrengthsFinder. Tento test, který vyvinuli členové organizaceGallup, využilo k odhalení svých pěti nejlepších vrozených předností již téměř deset milionů lidí.

Když jsem odhalil své silné stránky, naučil jsem se na nich pracovat a zlepšovat je. Jak jsem se v nich rozvíjel, získal jsem svou jedinečnost a objevil vyšší smysl svého života. Básník a filozof Ralph Waldo Emerson prohlásil: „Každý člověk má své poslání; jeho talent je jeho misí. Existuje jeden směr, v němž je pro něj otevřen veškerý prostor.“ Emerson popisuje cestu směrem k neomezenému potenciálu, jímž disponuje každý z nás, kdo objeví svou silnou zónu a zůstane v ní.

Když zůstanete ve své silné zóně, získáte výhodu. Ve světě, v němž lidé tráví mnoho času zlepšováním svých slabých stránek, vás zaměření na maximalizaci svých předností odliší od ostatních. To je dobré. Jako lídr se však můžete dostat do pokušení využít tuto výhodu k osobnímu prospěchu. Slovy Daniela Vaselly, předsedy společnostiNovartis: „Když dosáhnete dobrých výsledků, jste obvykle oslavováni a začnete věřit, že postava, na jejíž počest si všichni připíjejí, jste pouze vy.“ Na to si musíte dát pozor.

Když zůstanete ve své silné zóně, získáte také příležitosti. Byla by škoda o ně přijít. Stephen R. Covey píše v předmluvě ke knize Aspire (Touha), kterou napsal můj přítel Kevin Hall, toto:

Kořenem slova opportunity (příležitost) je port – přístav. Přístav je vstupní brána do města nebo obchodní oblasti. Dříve se přístav otevíral, když vanul správný vítr a moře mělo správnou hladinu, aby do něj mohly vplout obchodní, výletní i bitevní lodě. Ale pouze ti, kteří rozpoznali, kdy se přístav otevře, mohli využít toho, že mohou dovnitř – příležitosti.10

Čím více se zaměříte na své silné stránky, tím lepší budete mít pozici, abyste objevili příležitosti, které se vám naskytnou, a chopili se jich.

Pokud jste to dosud neudělali, po objevení svých vloh, darů a předností dojdete k určitému bodu rozhodnutí. Použijete je pouze ke snadnému proplouvání? Nebo se podrobíte tvrdé dřině a budete je dále rozvíjet?

Mezi lidi, kteří si zvolili druhou možnost, patří baseballový nadhazovač Nolan Ryan. To, že má Ryan talent, bylo bez diskuze. Svůj první „no-hitter“ (díky nadhazovači pálkař neodpálí úspěšně ani jeden míč) zahrál, ještě než nastoupil na střední školu. A jako středoškolský nadhazovač jednou „vystrajkoval“ 21 pálkařů v jediné hře. Říkalo se, že nadhazoval tak silně, že lámal kosti v rukou chytačů. Když se však Ryan dostal do MLB, nejvyšší severoamerické baseballové ligy, zjistil, že se nemůže spoléhat jen na svůj talent. Musel se zlepšovat. Ryan vysvětluje:

Všechno, co jsem uměl, bylo házet tak prudce, jak to jen šlo, a tak dlouho, jak jsem dokázal. Když jsem měl v začátcích své kariéry ve vyšších ligách problémy, uchyloval jsem k tomuto způsobu řešení. Když mě tento přístup přivedl k neúspěchům – zjistil jsem, že když pouze prudce házím, dosahuji tzv. wild pitches neboli nechytatelných a neplatných nadhozů, soupeři získávají mety zdarma a my prohráváme –, se mi konečně rozsvítilo. Pokud se nezměním a nepřizpůsobím, došlo mi, že skončím jako jeden z těch hráčů, kteří byli velmi talentovaní, ale moc z toho nevytěžili… Do ligy se mnoho hráčů dostane díky schopnostem od Boha, daru, který dostali do vínku. Ale udržet se zde a prožít dlouhou kariéru vyžaduje odhodlání dávat oběti, jež většina lidí nedává. Vlohy vás sem mohou dostat, ale abyste zůstali, musíte pracovat, opravdu pracovat. A chcete-li na této úrovni vyčnívat, musíte svou hru rozvíjet i na mentální úrovni.11

Ryan vyčníval. Dokonce natolik, že se dostal do síně slávy. Na nejvyšší úrovni skončil ve věku 46 let. V době, kdy končil kariéru, měl na svém kontě 324 vyhraných her a 5 714 „strikeoutů“, což byl historický rekord. Dalšími jeho rekordy jsou nejvyšší počet „vystrajkovaných“ pálkařů v sezoně (383) a sedm „no-hitterů“ v kariéře. Tomu se říká zůstat ve své silné zóně!

6. Využívám dneška? Otázka úspěchu

Dobří lídři se přirozeně dívají do budoucnosti. Jsou známí díky své vizi a vedení druhých k novým a vyšším cílům. Ale budoucnost není místo, kde se něčeho dosahuje. Tím místem je přítomnost. Proto musíte využít dnešek.

„Já musím vládnout času – ne čas mně.“

– Golda Meirová

John Wooden často říkával: „Z každého dne učiňte svůj mistrovský kousek.“ Jak to uděláme? Zajistíme, abychom žádný den nepromarnili. V našich uších musí denně znít slova bývalé izraelské ministerské předsedkyně Goldy Meirové: „Já musím vládnout času – ne čas mně.“

Osvojit si něco, co je třeba dělat každý den, může být obtížné. Existuje pět oblastí, u nichž si musím být jistý, že je nezanedbávám. To mi pomáhá využívat správně svůj čas. Nemohu dělat každý den všechno, ale o to nejdůležitější se denně starat mohu. Zde je můj seznam:

Víra

Jimmy Carter, bývalý prezident Spojených států, prohlásil: „Má víra vyžaduje, abych dělal všechno, co mohu, abych něco změnil – kdekoliv a kdykoliv, tak dlouho, jak mohu, a se vším, co mám k dispozici.“ To je skvělá perspektiva. Souhlasím s tím, a proto musím žít každý den podle své víry.

Víra pro mě znamená zahrnout do svého každodenního obrazu Boha. A to je dobré. Neboť ať už se dívám na jakýkoliv obraz, přítomnost Boha v něm mi dává pocit bezpečí a jistoty. Je-li váš den naplněn těmito dvěma kvalitami, bude to dobrý den.

Rodina

Už mnoho let je pro mě definicí úspěchu láska a respekt mých nejbližších. Proč? Pokud mě nerespektují ti, kteří mě opravdu znají, znamená to, že nežiji správně a nedělám to, co bych měl. Respekt si člověk musí zasloužit. Nosím to stále v hlavě, abych neustále pamatoval na to, že se mám ke své rodině chovat za všech okolností správně.

Margaret a já jsme se jako rodiče snažili poskytnout svým dětem „kořeny“ i „křídla“. Kořeny jsme jim dávali vštěpováním hodnot, jež je měly udržet při zemi. Dnes mají překrásné rodiny a svým dětem dávají ty samé kořeny. Také jsme se snažili vštípit jim dobré mínění o sobě a věřit v ně, aby mohli vzlétnout. Dnes se snažíme dělat to samé pro svá vnoučata.

Vím jedno. U svých předků toho už moc udělat nemůžete, ale máte možnost ovlivnit své potomky.

Vztahy

Jedno z kréd, o nichž jsem nejsilněji přesvědčen a které jsem uvedl ve své knize Winning with People (Uspět u lidí), zní: „Pokud vše proběhne bez vnějších vlivů, budou lidé obchodovat s lidmi, které mají rádi. Pokud ne, budou dělat totéž.“

Úspěch je hra založená na vztazích. Dr. Thomas W. Harrell, emeritní profesor aplikované psychologie na Stanfordově univerzitě, strávil velkou část své kariéry sledováním skupiny lidí s titulem MBA. Zjistil, že jejich průměrné známky souvisejí jen málo s jejich budoucím úspěchem ve světě obchodu. Ve skutečnosti záleželo na jejich sociálních dovednostech. Ti, kteří skončili na nejprestižnějších a nejlépe placených pozicích, byli komunikativní, přátelští a energičtí.12 Slovy newyorského personalisty Johna Callena: „Nejvyhledávanější dovedností u potenciálního ředitele společnosti je schopnost komunikovat s lidmi. Po lidech, kteří to dovedou, bude v byznyse vždy poptávka.“

Vztahy jsou důležité ve všech oblastech našeho života. Pomáhají nám určit, kdo jsme a kým se stát můžeme. Mnozí z nás mohou vysledovat kořeny svého úspěchu k nějakým klíčovým vztahům.

„Nejvyhledávanější dovedností u potenciálního ředitele společnosti je schopnost komunikovat s lidmi.“

– John Callen

Jen máloco se vám v životě tak vyplatí jako čas a námaha, již věnujete úsilí porozumět lidem a budovat vztahy. Už léta říkávám: „Lidé se nezajímají o to, kolik toho víte, dokud se nedozvědí, jak moc vám na nich záleží.“ Starejte se dnes o vztahy – postaráte se tím o zítřejší úspěch.

Poslání

Mé poslání je, stejně jako to vaše, osobní. Jsem zodpovědný za naplnění své mise. Vy jste zodpovědní za naplnění té své. Mým osobním posláním je obohacovat lídry, kteří několikanásobně obohacují druhé. Každý den se musím ptát sám sebe, zda tak skutečně činím. Mým hlavním cílem nikdy nebylo budování společností či organizací. Má vášeň je určena mému poslání a organizace jsem vedl proto, abych je naplnil.

Budu-li svému poslání každý den věnovat pozornost, pomůže mi to zabránit tomu, abych se od něj jednoho budoucího dne odchýlil. Totéž platí i pro vás.

Zdraví

Snaha starat se o své zdraví se pro mě stala každodenním bojem. Správná strava a pravidelné cvičení se dají velice snadno zanedbat. To jsem také mnoho let dělal. Připadalo mi, že jediným způsobem, jak žít zdravě, je řídit se radou Marka Twaina: „Jez to, co ti nechutná, pij to, co nechceš, a dělej věci, které bys raději nedělal.“

V této oblasti mi chybí motivace, ale je ve mně silná touha skončit svůj život dobře – ne však příliš brzy. Můj kardiolog mi často říká: „Mnoha lidem pomáháš a jsi zodpovědný za to, abys tu zůstal co nejdéle.“ Proto se denně věnuji svému zdraví. Možná ne dokonale, ale dělám to.

Každý den je neopakovatelným zázrakem. Dnešek už nikdy znovu nenastane, proto je třeba zajistit, aby nebyl promarněn.

Každý den je neopakovatelným zázrakem. Dnešek už nikdy znovu nenastane, proto je třeba zajistit, aby nebyl promarněn. Takto se chovejte ke každému dni a zítřek se o sebe postará sám.

7. Vkládám svůj čas do správných lidí? Otázka návratnosti investice

Největším odkazem, který může lídr zanechat, jsou další vůdci, jež před koncem svého působení vychová. K tomu je třeba najít ty pravé lidi a pravidelně do nich investovat.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Dobrý lídr pokládá skvělé otázky.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.