RUSSELL SIMMONS

KLIDNÁ MYSL, CESTA K ÚSPĚCHU

RUSSELL

SIMMONS

MEDITOVAT JE SNADNÉ

Copyright © 2014 by Russell Simmons

This edition published by arrangement with Gotham Books, a member of Penguin Group (USA) LLC, a Penguin Random House Company.

Translation © Anna Grušová, 2015

Original English title: SUCCESS THROUGH STILLNESS

Copyright © for Czech edition Pavel Dobrovský – BETA s.r.o., 2015

All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. (Všechna práva vyhrazena.)

ISBN 978-80-7306-732-8 (ePub)

ISBN 978-80-7306-731-1 (mobi)

1. ČÁST
PROČ MEDITOVAT?

PRVNÍ KAPITOLA
CESTA KE ŠTĚSTÍ

Život nachází svůj smysl a naplnění

v kultivování pocitu štěstí.

MAHARIŠI MAHEŠ JÓGI

Proč byste měli meditovat?

Odpověď je velmi prostá: Abyste byli šťastní.

A to je jediný důvod, proč jste tady.

Mohlo by to znít jako velmi zjednodušený smysl života, ale já mu věřím celou svou bytostí.

Ano, jsem si jistý, že kdybychom si odmysleli svá ega, tužby, obavy a nejistoty, pak by zůstalo jenom štěstí.

Jsou dny, kdy se zdá, že se této pravdy téměř dotýkáme. Dny, kdy se ráno probudíme a slunce svítí jaksi jasněji, ptáci zpívají poněkud hlasitěji a my vykročíme do světa pružným krokem a s písní v srdci.

Ovšem jsou také dny, které začínáme plni obav z toho, co nás čeká, a ze situace, jíž jdeme vstříc, máme neodbytný pocit nejistoty. Venku může být 26 stupňů a slunce jasně svítit, ale my máme pocit, že procházíme studeným, nepřívětivým lesem.

Účelem této knihy je ukázat vám, že můžete ovlivnit, v kterém z výše uvedených světů budete žít. Můžete se rozhodnout, že bez ohledu na to, co se kolem vás děje, ve vašem světě bude stále svítit slunce.

Nebo se můžete rozhodnout, že váš svět už navždy zůstane studeným, nepřívětivým místem.

Jenže vnější svět nemůže takové rozhodnutí učinit.

Vy ano.

Zcela jistě by většina lidí dávala přednost životu ve  světě zalitém slunečním světlem. Problém tkví v tom, že nevědí, jak do něj proniknout.

Jsem zde, abych vám objasnil, že vás tam může zavést meditace. Že tiše sedět dvacet minut může být nástrojem, jenž dokáže odplavit bolest, pocit marnosti a nejistoty, které vám otravovaly život, a také vám umožní vrátit se do stavu štěstí, na což máte přirozené právo.

Cesta, kterou vám vyznačím v této knize, představuje nejjednodušší spojení mezi vaším současným stavem a oním štěstím. Jako váš průvodce vás nepovedu žádnými oklikami ani nenavrhnu, abychom zvolili malebnější okolí. Ne, poskytnu vám jednoduchý a přímočarý návod – navíc napsaný někým, kdo se tímto návodem sám řídí už patnáct let –, jak používat meditaci jako prostředek, který vám pomůže vytěžit ze života co nejvíc.

Knížku jsem koncipoval tak, aby byla jednoduchá a bezprostřední, a tím pomohla demystifikovat meditaci. Aby odstranila jakékoliv mylné představy nebo nejistoty, které si spojujete s touto prastarou metodou, a prokázala, jaký cenný a důležitý nástroj to může být i v současném světě. Už jen skutečnost, že čtete tyto řádky, přinejmenším prozrazuje váš zájem o tuto metodu i to, že je tu stále ještě něco, co vám brání se pro ni rozhodnout. Možná ve vás přetrvává neurčitý pocit, že na meditaci je něco „cizího“, nebo dokonce „mystického“. A co je ještě horší – něco „bezbožného“. Nebo možná máte pochybnosti o tom, zda je „opravdu“ účinná. Nebo – a tato námitka mě vždycky rozesměje – sice věříte v účinnost meditace, ale jako důvod, proč nemůžete meditovat, uvádíte přílišnou zaměstnanost.

Na dalších stránkách knihy se budu zabývat nejen výše zmíněnými, ale i dalšími mylnými představami. Zde bych chtěl jenom prohlásit, že na meditaci není nic „cizího“. Ve skutečnosti je to metoda mnohem běžnější, než byste si mohli myslet. Například Oprah Winfreyová, Jerry Seinfeld, Paul McCartney, Phil Jackson, Ellen DeGeneresová, Forest Whitaker, to všechno jsou známé osobnosti, jejichž úspěchy inspirovaly miliony lidí. A ti všichni meditují a tuto metodu považují za jeden ze základů své úspěšnosti. Postupně se s vámi podělím nejen o jejich názory na meditaci, ale i o myšlenky mnoha významných osobností z oblasti umění, podnikání, vzdělání, vědy a duchovních komunit. Přál bych si, abyste si uvědomili, že začnete-li meditovat, připojíte se ke společenství úspěšných lidí. Toto společenství tvoří lidé, kteří procházejí životem a přitom si určují vlastní podmínky a v maximální míře uplatňují svůj potenciál.

Tuto skutečnost vám přiblížím na příkladu: Začátkem roku 2014 jsem se setkal s basketbalisty Dwyanem Wadem a Chrisem Boshem na večírku pořádaném v Malibu klubem Miami Heat, členem NBA. Stalo se to krátce poté, co klub vyhrál už podruhé po sobě mistrovský titul. Když jsem oběma pogratuloval, začali jsme mluvit o metodách, které by jim umožnily, pokud by je začali uplatňovat, uchovat si energii a soustředění. Pověděl jsem jim, do jaké míry mi meditace pomohla zaměřit se v životě vždy na to, čím jsem se právě zabýval, a navrhl jsem jim, aby to také zkusili.

„Rozhodně byste to měli zkusit. Vy si to asi jen neuvědomujete, ale podobné soustředění a vnitřní klid, jaké přináší meditace, už jste zažili,“ řekl jsem jim. „Je to podobný pocit, jaký míváte, když jste na hřišti a dostanete se do zóny. Koš se vám zdá velký jako oceán, ale vy prostě víte, že pokaždé, když vystřelíte, se do něho strefíte. A meditace vám pomůže navodit podobný pocit i mimo hřiště. Představte si, že v takovém soustředění budete žít.“

Oba to nesmírně zaujalo. „Děláme všechno pro to, abychom mířili co nejpřesněji a na hřišti se dokázali maximálně soustředit,“ odpověděl mi Dwyane. „Snažíme se přijít na to, jak se dostat do té zóny. Opravdu si myslíte, že by nám v tom meditace pomohla?“

„Řeknu vám to takto,“ odpověděl jsem. „Čínský filozof Lao-c’ kdysi prohlásil: ,Před myslí, jež je klidná, se sklání celý vesmír.‘ A meditace vaši mysl zklidní. Úplně ji zklidní. Takže když se celý vesmír skloní před klidnou myslí, představte si, co teprve udělá váš soupeř. Okamžitě složí zbraně!“

Oba se zasmáli, ale nezapomněli mě požádat o radu, jak by měli začít. Tak jsem jim dal spojení na Boba Rotha, svého velkého přítele a učitele meditace, který tuto metodu vyučuje víc než čtyřicet let – učil i některé ze známých osobností, které jsem tu uvedl, včetně Oprah a Ellen. Ale rozhodně oběma basketbalistům pošlu výtisk této knihy pro případ, že se s Bobem ještě nespojili.

K napsání knihy mě inspiroval nejen zmíněný rozhovor, ale ještě mnoho, mnoho dalších, k nimž došlo během let. Je jistě skvělé, že jsem mohl Dwyanu Wadeovi poradit, jak si může osvojit meditaci a jejím prostřednictvím se stát ještě úspěšnějším hráčem. Ovšem to nejlepší, co mohu udělat s vědomostmi, které jsem postupně získal, je podělit se o moudrost Lao-c’ s každým, kdo bude chtít poslouchat: Před myslí, jež je klidná, se sklání celý vesmír.

A meditace je nejen nejjednodušší, ale také nejúčinnější způsob, jak uklidnit rozjitřenou mysl.

Uvědomuji si, že jste vzali tyto stránky do ruky proto, že byste rádi zopakovali podobný úspěch, jaký jsem na svém poli působnosti zažil já, Dwyane na svém nebo Oprah na svém. A musím prohlásit, že bez jakýchkoliv výhrad považuji meditaci za nejúčinnější nástroj, který můžete použít, chcete-li v životě dosáhnout podobného úspěchu.

Ale nebudu mluvit jen o tom, jak vám meditace může ulehčit život, budu mluvit i o mnoha dalších výhodách, jež přinese do každodenního života: sníží stres, zlepší zdravotní stav (zejména nervového systému), zlepší stravovací návyky a zbystří pozornost.

A to jsou jen některé očividnější výhody. Také vám povím o tom, jak meditace vnese do vašeho života mír v duši, schopnost soucítit a duševní rovnováhu. Tyto pojmy vám mohou připadat jako neurčité nebo zbytečné – třeba si pomyslíte: „Jen mě nauč, jak být úspěšnější a zdravější, a na shledanou“, ale kdybych na nich netrval, plýtval bych vaším časem.

Jistě, můžete použít meditaci, abyste získali víc peněz nebo se prosadili ve svém oboru, dokonce vám pomůže upevnit zdraví, ale bez pocitu míru v duši a schopnosti soucítit na tom nebudete o nic lépe než v okamžiku, kdy jste vzali tuto knihu do ruky.

Rady, jak se povznést nad materiální prospěch a dosáhnout dlouhodobého a udržitelného pocitu štěstí, jsou také námětem mé předcházející knihy Super Rich: A Guide to Having it all (Superboháč – návod, jak získat všechno). Ve skutečnosti mě na myšlenku napsat Klidnou mysl přivedli čtenáři, kteří za mnou po vydání knihy Super Rich přicházeli a říkali mi, že jim kapitola o meditaci úplně změnila život. Že poprvé byli schopni kontrolovat své myšlenky a pocity, místo aby na ně jenom reagovali. Místo bezvýchodnosti a nejistoty z toho, kam jejich život směřuje, díky meditaci získali sebedůvěru a odhodlání.

Znám ten pocit. Od okamžiku, kdy jsem si před patnácti lety meditaci osvojil, tuto techniku používám každý den. Bez ohledu na to, kde jsem nebo co mám na programu, nevykročím z domu, dokud jsem dvacet minut nemeditoval. Pokoušel jsem se začínat den kávou, jídlem, dokonce drogami, ale nic ve mně nedokázalo navodit správné rozpoložení, tak jako to dokáže meditace.

A proto – jakmile skončím s oslavou meditačních postupů, naučím vás, jak je používat.

Vysvětlím vám tím nejjednodušším a nejpřístupnějším způsobem, že podstoupíte-li dvakrát denně dvacetiminutové sezení v naprostém klidu, radikálně se změní jak pocit, který ze sebe máte, tak váš vztah se světem.

Ale v této chvíli vás prosím, nepřeskakujte hned k části Jak meditovat. Dokonce ani tehdy, nadchla-li vás tato metoda natolik, že s ní chcete okamžitě začít. Knížka je krátká a pokusil jsem se nevložit do ní nic navíc, co by zbytečně překáželo v osvojení této krásné a jednoduché metody. Je velmi důležité, abyste se poučili také o účincích meditace, které se u vás mohou projevit. Protože i když jste velmi nedočkaví a chcete okamžitě začít, musím vás upozornit, že upíšete-li se meditaci, bude to na vás klást určité nároky. Dvacet minut dvakrát denně se možná nezdá jako příliš mnoho, ale pokud ráno musíte také vyvenčit psa nebo připravit dětem svačinu a vypravit je do školy, či se sami chystáte do práce, k tomu ještě máte kocovinu po včerejší noci, během takového rána může být najednou obtížné ty minuty najít. A právě tak večer, máte-li vyzvednout děti z basketbalu, odpovědět na řadu mailů, zaplatit několik účtů, uvařit večeři nebo dokončit domácí úkoly, může být problém, jak si těch dvacet minut někde vyšetřit.

Proto bych byl rád, abyste se seznámili s co největším počtem výhod, které meditace přináší. I bez ohledu na to, jak moc vás rozptyluje svět a vše, co se kolem vás děje, získáte motivaci, abyste si oněch dvacet minut nějak našli. A bez ohledu na to, jak hektický může být váš život nebo kolik naléhavých úkolů máte ještě před sebou, pochopíte, že to nejlepší, co můžete v dané chvíli udělat, je zachovat naprostý klid.

DRUHÁ KAPITOLA
VYTVÁŘÍME MEDITÁTORA

Dávno předtím, než mě lidé začali považovat za hudebního magnáta nebo kmotra hip hopu, jsem vyrůstal v Hollisu v Queensu a moji přátelé mi říkali „Rush“ (Zbrklík). Jako přezdívka se to na mě hodilo, protože v té době se zdálo, že nic nedokáže upoutat mou pozornost déle než několik minut.

Rozhodně ne ve škole. Ani v neděli v kostele. Ani při žádné práci. Hezké holce jsem mohl věnovat delší pozornost, ale brzy jsem se začal otáčet za jinou, kterou jsem potkal na chodbě nebo na schodech ve škole.

Všechno, co jsem dělal – jak jsem chodil, mluvil, jedl, a dokonce i spal –, bylo uspěchané.

Kdybych vyrůstal v Hollisu dnes, moje diagnóza by bezpochyby zněla hyperaktivita a porucha soustředění a dostával bych dvojité dávky Ritalinu a Adderallu. Naštěstí mě v té době jenom považovali za „poněkud divokého“.

Když jsem v sedmdesátých letech dospíval na ulicích Queensu, nechybělo mnoho, abych se dostal do potíží. Řeknu to takto: Když Melle Mel rapoval o „řadě sázkařů, grázlů, pasáků, dealerů a zlatokopů“ ve svém raném hitu „The Message“, mohl docela dobře mluvit o mně a mých přátelích, protože i my jsme chtěli, „až vyrosteme“, být „jako oni“.

Navzdory tomu, že jsem s podobným životním stylem koketoval, nedokázal jsem ho úplně přijmout. Sice jsem ty grázly a dealery chvílemi obdivoval, ale zároveň jsem někde v duši cítil, že tam venku mě čeká něco lepšího. A když jsem během dospívání viděl, jak se tolik mých přátel chytilo do osidel drobné kriminality, gangů a závislostí, řekl jsem si, že se musím vydat jinou cestou.

Moje cesta vedla k hip hopu. V té době většině lidí nejspíš připadal jako slepá ulička, ale mně poskytl dokonalý prostor, v němž jsem mohl vyjádřit všechnu energii, kterou jsem na ulicích New Yorku pociťoval, ale bylo to svým způsobem pozitivní a posilující, nikoli zraňující a destruktivní.

Nebudu tu zbytečně citovat seznam svých úspěchů z té doby – předpokládám, že pokud jste vzali do ruky tuto knihu, už vám něco říkají jména Kurtis Blow, Run-DMC, LL Cool J, the Beastie Boys, Public Enemy a Def Jam Recordings (pokud vám to z nějakého důvodu nic neříká, zadejte tato jména do YouTube a připravte se na záplavu skvělé muziky).

Stačí říct, že jsem při spolupráci s těmito populárními osobnostmi jakož i s celou řadou dalších velmi nadaných umělců dosáhl ve světě značného úspěchu. V následujících letech jsem se dokázal prosadit v oblasti módy, filmu, finančních služeb a dnes se převážně angažuji v charitativních a sociálních iniciativách.

Nesmírně mě těšilo budovat most mezi fantastickou kulturou hip hopu a americkým hlavním proudem. Byla to inspirující činnost, pociťoval jsem a stále ještě pociťuji, že věnovat se jí bylo pro mě požehnáním.

Považuji však za paradox, že jsem se velmi dlouho mýlil v tom, z čeho vlastně moje úspěchy pramenily. Jako mladý muž jsem si představoval, že „tajemství úspěchu“ spočívá v braní drog, vymetání co největšího počtu mejdanů, spaní s celou řadou žen a v honbě za penězi, kdykoliv se člověk k nějakým mohl dostat. Koneckonců, byl to můj životní styl a lidé mě ujišťovali, jak dobře si vedu, takže tu přece musela být nějaká spojitost, nebo ne?

V té době jsem to nemohl vědět, ale podívám-li se zpátky, je zřejmé, že nic nemohlo být vzdálenější pravdě. Inspiraci, která mi pomohla stát se šampionem hip hopu, jsem nečerpal z projížděk v limuzíně, přicházela ke mně v klidných chvilkách ve studiu, kdy jsem pracoval na konečném mixu skladby „Rock Box“ od Run-DMC a přitom jsem si myslel: „Chci se o tento skvělý pocit podělit s celým světem.“

Právě tak inspirace, která mi pomohla založit oděvní firmu Phat Farm, nepocházela z čichání kokainu v klubu plném modelek, ale z pocitu klidu a míru, který ve mně vyvolal pohled na návrh nového saka, a já se cítil ztracený v kráse toho návrhu. Tyto okamžiky klidu, ne chaotický život, který jsem vedl, byly základem mého štěstí a úspěchu.

Dnes ani v nejmenším nepochybuji o tom, že kdybych i nadále zůstal přesvědčený, že to byly rušivé zvuky okolního světa, co mě pohánělo, život by se mi byl rozpadl. Až by moje alba přestala být „hot“ nebo moje šaty přestaly být „cool“ (což se v tomto průmyslu nevyhnutelně stává), pomyslel bych si: „No co, potřebuju další velké album. Vyrazím na nějaký mejdan a sjedu se.“ Ale honba za drogami nebo mejdany by mi nedodala ani centimetr úspěchu navíc. Nebo větší štěstí. Nebo novou inspiraci. A kdyby mě takový život už omezoval v práci nebo otupil mou schopnost se soustředit, kdyby se ze mě stal narkoman nebo bezduchý vymetač mejdanů, zcela jistě by mě čekal mnohem horší život.

To, co jsem považoval za inspiraci, nebylo nic jiného než rušivé zvuky. A kdybych si byl dál plnil hlavu tím hlukem, pak bych méně a méně vnímal okamžiky ticha, které jsem ve skutečnosti nutně potřeboval. Dál bych se posunoval k něčemu, co jsem pokládal za vrchol hory, ale vlastně bych se připravoval na strašlivý pád.

Naštěstí jsem nikdy takový pád nemusel zažít. Navzdory nezodpovědnému způsobu života jsem nikdy nezažil úplný propad jako mnozí lidé, s nimiž jsem se v té době potloukal po městě. Nemusel jsem přijít o práci nebo o dům, nemusel jsem podstoupit odvykací léčbu, abych si uvědomil, že jsem se honil za nesprávnou představou. Místo toho jsem byl schopen přibrzdit a nahlédnout, že můj úspěch vždy vycházel z prožitku klidných okamžiků. A čím víc takových okamžiků klidu prožiju, tím víc štěstí a úspěchu mě čeká.

Otevřeně přiznávám, že bez onoho klidu bych v žádném případě nebyl tam, kde jsem dnes. Nejen po profesní stránce, ale i osobní a duchovní. I po třiceti letech v zábavním průmyslu se stále ještě každý den probouzím se stejnou chutí do práce jako první den, kdy jsme s Rickem Rubinem otevřeli Def Jam Recordings. Mohu s plným vědomím prohlásit, že cokoliv budu dělat zítra, naplní mě stejným vzrušením a energií, jaké jsem pociťoval, když měla skupina Run-DMC vystoupit na koncertu Live Aid nebo když skupině Public Enemy měla vyjít skladba It Takes a Nation of Millions to Hold Us Back nebo když jsem umístil zpěváka Jay Z na zvukový záznam hudby k filmu Zamilovaný profesor a pak sledoval, jak se do něj svět zamiloval. Je to skutečné požehnání, je-li člověk v padesáti letech schopen cítit se stejně plný energie a soustředění jako ve dvaceti.

Ještě důležitější však je, že když se každé ráno probouzím, uvědomuji si, jak báječné je místo, kde se nacházím se svými nejbližšími – svými krásnými dcerami Ming Lee a Aoki, s jejich matkou Kimorou Lee a s bratry Dannym a Joeym. Nesmírně mě uklidňuje vědomí, že ať už během dne dojde k drobným neshodám, nepříjemnostem nebo nezdarům, než den skončí, nic se nedotkne lásky, která v naší rodině panuje. Nepochybně mě to povzbuzuje mnohem víc, než by to dokázala nějaká zlatá plaketa na zdi nebo přepychové auto v garáži. Každý den si uvědomuji, že za to všechno vděčím klidné mysli.

Musím přiznat, že mi trvalo dlouho, než jsem dospěl až sem. Vlastně to byly celé roky. Protože mi to rychle mluví, musel jsem napáchat mnoho škod, než jsem konečně přijal skutečnost, že je lépe časně ráno meditovat, než dlouho do noci popíjet. Ale jakmile jsem si to konečně uvědomil, už pro mě nebyla cesta zpátky.

SOUVISLOST S JÓGOU

První krok na cestě od konzumního životního stylu jsem udělal, když jsem jednou vešel do studia jógy. Jako už mnohokrát předtím, mým původním motivem k návštěvě hodiny jógy nebyla snaha najít pomoc při spirituálním soustředění ani dosáhnout větší pružnosti svalů – byla to představa, že je to vhodné místo pro setkávání s krásnými ženami. A také že bylo!

I když to byly ženy, které mě přivábily dovnitř, něco úplně jiného mě přimělo se vracet. Jak jsem seděl na své podložce a soustředil se pouze na svůj dech, můj bláznivý, hektický a často nekontrolovatelný život se začal zpomalovat. Všechny úzkosti a stresy, které naplňovaly můj den až do onoho okamžiku, mě najednou už tolik netížily.

Téměř jsem cítil, jak všechny rušivé zvuky rychle opouštějí mou hlavu, jako by někdo najednou vypustil rozvázaný balonek. Možnost sledovat myšlenky, jak pomalu přicházejí a odcházejí, místo aby mi proletěly myslí jako splašený kůň, mi poskytla ten nejúžasnější zážitek.

Dnes to mohu označit za úžasné, ale po pravdě řečeno pocit klidu ve mně zpočátku vyvolával trochu strach. Koneckonců jsem byl „Zbrklík“. Chlapík, který mluvil o překot a v jednom kuse měl k uchu přilepený mobil (ještě dřív, než tak vypadal skoro každý). Chlapík, který se stále snažil vydělat víc peněz, mít sex s větším počtem žen a šňupnout si víc koksu než ten člověk vedle. A který tímto způsobem dosáhl celé řady „úspěchů“.

Tak jsem viděl sám sebe. Netušil jsem, kdo je tento tichý, klidný a soustředěný muž sedící na podložce s přihlouplým úsměvem na tváři. Někdo, komu vůbec nezáleželo na mejdanech, penězích nebo hmotných statcích (přiznávám, že se ženami jsem neskončil). Najednou mi připadalo, že je v sázce moje identita. A moje peníze, což tehdy bylo horší. Vzpomínám si, že když jsem odcházel z první lekce jógy, obrátil jsem se na kamaráda Bobbyho Shrivera a řekl mu: „Jestli v tomhle zatraceným cvičení budu pokračovat, přijdu o všechny prachy!“

Ještě dnes se tomu s Bobbym smějeme, protože jak už jsem řekl, nic nemohlo být vzdálenější pravdě. Ten pocit klidu, který jsem prožíval při józe a později při meditaci, mě ani zdaleka nepřipravil o mé „zlaté ručičky“; ve skutečnosti mi upevnil a prodloužil kariéru.

Jakmile jsem překonal počáteční pochybnosti, bylo až neuvěřitelné, jak jsem usiloval o to, abych onen pocit klidu mohl zažít znovu a znovu. Klidu, který mi připomínal, že bych se mohl stát lepším člověkem, lepším přítelem, lepším občanem světa, a tím i lepším podnikatelem.

Brzy jsem si uvědomil, že docházím na jógu každý den, pokud mi to umožňuje program. (V současnosti je jóga v mém denním programu samozřejmostí. Moji asistenti vědí, že automaticky musí na tuto činnost vyčlenit čas, ať jsem kdekoliv na světě. A lidé, kteří mě dobře znají, vždy žádají, abych se s nimi setkal až po józe, protože vědí, že budu mnohem klidnější a pozornější.)

Klid, který jsem při józe pociťoval, byl vítanou úlevou od chaosu mého tehdejšího života. Ještě báječnější bylo „opojení“, které mě naplnilo po každém cvičení, když moje tělo a mysl byly v souladu a plné energie. Pokud existoval problém, pak pouze ten, že jsem si pocit opojení neudržel tak dlouho, jak bych byl chtěl.

Po hodině jógy jsem vyšel ven neuvěřitelně vyrovnaný a klidný, abych vzápětí zjistil, že na mě čeká „důležitý“ vzkaz, na který musím okamžitě reagovat. O pět minut později jsem se dohadoval o tantiémách z nahrávek nebo o datu uvedení nových modelů oblečení do prodeje a můj klid se rozplynul v každodenním chaosu.

Ale nemuselo to být ani něco tak dramatického jako pracovní spor. Vzpomínám si, že jsem mnohokrát odcházel z cvičení s pocitem naprostého uvolnění, když se najednou ozval hlasitý zvuk, třeba troubení auta nebo bouchnutí dveří. A pak bác! Pocit uvolnění zmizel a já byl v tom okamžiku opět plný nepokoje.

Stejně jako mnoho jiných lidí, kteří si na podložce vychutnávali hodinu jógy, i já jsem se začal poohlížet po způsobech, jak si chvíle vnitřního klidu prodloužit. Jak prodloužit do celého dne okamžiky jasného myšlení, které jsem přo cvičení prožíval.

To úsilí mě přivedlo k meditování. Nevzpomínám si na žádnou konkrétní osobu, která by si mě vzala stranou a prozradila mi, že potřebuji meditovat, ani na nějaký okamžik jasnozřivosti, v němž bych si uvědomil, že mi meditace změní život. Místo toho mi pomalu začalo docházet, že mnozí z těch, s nimiž jsem praktikoval jógu, také praktikují meditaci a zdají se stejně zapálení pro obě techniky. Nakonec jsem došel k závěru, že to zkusím také.

Tehdy jsem to nevěděl, ale postup od jógy k meditaci je velmi přirozený, protože svou podstatou jsou si obě metody velmi blízké. Někomu to nemusí být zřejmé; koneckonců, jak by něco tak fyzicky namáhavého jako jóga, která po vás požaduje, abyste se zkroutili jako preclík nebo se stavěli na hlavu, mohlo mít něco společného s meditací, které stačí, když budete „jen“ tiše sedět?

Jóga a meditace jsou však ve skutečnosti součásti toho, čemu se říká „osm částí“ klasické jógy. Přestože se na pohled od sebe liší, jak dhjána (meditace), tak ásána (jógové pozice) jsou určeny k tomu, aby vás dovedly na stejné místo, čímž je mír v duši.

OSM ČÁSTÍ JÓGY

Jama: obecná mravnost

Nijama: osobní zvyky, jako je čistotnost, spokojenost, tvrdá práce, oddanost, víra, pozornost, studium posvátných knih

Ásána (neboli způsob sezení): držení těla a jógové pozice

Pránájáma: dechová cvičení a kontrola životní síly

Pratjáhára: kontrola smyslů

Dháraná: soustředěnost na smysl vlastního života

Dhjána: meditace a oddanost Bohu

Samádhi: spojení s Bohem

Vím, že nepíšu knihu o józe, ale považoval jsem za důležité na ni upozornit. I když jsem nadšený, že se jóga v posledních letech stala tak podstatnou součástí našeho kulturního světa, přesto mám pocit, že ne každý chápe, jaký je skutečný cíl tohoto cvičení.

Cílem není zhubnout nebo si vypracovat tělo (i když toho pravděpodobně dosáhnete). Nebo – jak si musím stále připomínat – dostat se do blízkosti mnoha dobře vypadajících lidí (i to se pravděpodobně stane). Jediným cílem jógy je umožnit lidem získat vnitřní klid.

Velký křesťanský jogín Jógánanda napsal, že skutečný význam slova jóga by měl být definován jako „ukončení nestálosti mysli způsobené trápením“. Jinými slovy, jóga není prostředek, jak dostat tělo do formy, ale způsob, jak zklidnit mysl.

Meditace má stejný cíl. Jenže místo toho, abyste dosáhli klidu tím, že se postavíte na hlavu, jednoduše se posadíte na židli a zavřete oči. Připadá vám, že takto dosáhnete klidu snadněji, nemám pravdu?

Ale je-li meditace tak jednoduchý způsob, jak dosáhnout vnitřního klidu a štěstí, tak proč tolik lidí váhá, aby si tuto praktiku osvojili? Kamkoliv se podívám, vidím stále další a další lidi, kteří začínají s jógou. Myslím si, že by to mohlo být požehnáním pro lidstvo, jen bych si přál vidět stejné množství lidí proudit na meditaci.

Zřejmě to částečně souvisí s tím, že nás víc přitahují skupinové aktivity. Sice si někdy rádi vzájemně na sebe stěžujeme, ale přesto nás těší být ve společnosti jiných lidí. Dodává nám to víc sebedůvěry a odvahy, pozorujeme-li někoho dělat něco, co bychom sami rádi zkusili, jen nevíme jak.

Takže potkáváte-li každý den šťastné lidi s úsměvem na tváři a podložkou na cvičení na zádech, jak vcházejí do nějaké budovy, je jen otázkou času, než tam budete chtít také vstoupit a přesvědčit se, co se tam děje. Nebo jakmile vezmete do ruky obrázkový časopis nebo někde na webových stránkách uvidíte fotografii Gwyneth Paltrowové nebo Jennifer Anistonové, jak míří na hodinu jógy, možná tam po čase zamíříte také.

Na druhé straně meditace nemá tak snadno viditelnou veřejnou tvář. I když existuje mnoho skupin společné meditace, od zakázané čínské falung gong až po kvakerské pobožnosti, druh meditace, který představuji v této knize, se tato činnost většinou praktikuje o samotě.

Když na obrázcích vidíte mě a moji cvičební podložku, možná si pomyslíte: „Tedy ten Russell vypadá fakt šťastný, třeba bych to měl taky zkusit.“ A pak uvidíte obrázek usmívající se Ellen DeGeneresové nebo Oprah Winfreyové, jenže většinou si neuvědomíte, že velká část jejich vyrovnanosti pochází z meditování. Osamělá povaha meditace je jednou z příčin, proč neoslovila tolik lidí, kolik by měla – tedy každého. Další příčina, kterou bych se teď rád zabýval, je, že se ještě příliš mnoho lidí domnívá, že mezi nimi a dvaceti minutami klidu stojí jakási bariéra, přestože meditace je dostupná, snadná a laciná (lze snad něco dostat levněji než zadarmo?).

2. ČÁST
PROČ SE DOMNÍVÁTE, ŽE NEMŮŽETE MEDITOVAT

TŘETÍ KAPITOLA
NEMÁM ČAS

„Ale Russelle, já prostě nemám čas meditovat.“

Nedokážu spočítat, kolikrát jsem slyšel tuto větu. Často mě oslovují lidé hledající radu „jak dál“, ale když jim prostě odpovím: „Začněte meditovat,“ reagují tak, jako bych se z jejich otázky snažil vykroutit. „No tak, Russelle, na to vůbec nemám čas,“ protestují. „Navrhni mi něco pořádného.“

Přitom k někomu, kdo se snaží zlepšit svůj život, bych nemohl být upřímnější, než mu poradit meditaci. A pokud někdo prohlašuje, že nemá čas, pokaždé se vrátím ke svému starému výroku o meditaci: Pokud nemáš dvacet minut, aby ses prostřednictvím meditace ponořil do sebe, znamená to, že potřebuješ přinejmenším dvě hodiny.

Takže patříte-li k lidem, kteří prohlašují, že začnou meditovat, jakmile budou mít čas, doporučuji vám: čas si udělejte.

A to proto, že mysl je tou částí vašeho těla, kterou nejvíc používáte, přitom je to také část, o niž pečovat vám pravděpodobně zabere nejméně času.

Představte si jiné části svého života, jejichž péči věnujete opravdové a trvalé úsilí.

Jste-li jako miliony nás ostatních, pak určitě věnujete hodně úsilí údržbě svého těla. O tom nelze pochybovat.

Značné úsilí také věnujeme péči o své materiální statky. Odnášíme zašpiněné šatstvo do čistírny a čistíme si zablácené boty. Cídíme šperky, přímo s posedlostí myjeme svá auta a snažíme se, aby naše trávníky byly čerstvě posekané.

Jenže kolik času věnujeme snaze udržet si duševní rovnováhu? Ve většině případů je to jen maličký zlomek v porovnání s ostatním. A v mnoha případech jí nevěnujeme ani minutu!!!

Připravte si kus papíru a ještě teď si napište následující seznam. Projděte si tento seznam a poznamenejte si, kolik času věnujete „nepostradatelným“ součástem svého života:

• Vzhledu (cvičení, sprchování, čištění zubů, česání, holení, make-up atd.)

• Financím (placení účtů, sledování investic, plánování do budoucnosti atd.)

• Oblečení (nákup, praní, skládání, žehlení atd.)

• Domácnosti (úklid, organizace práce, opravy atd.)

• Koníčkům (oprava auta, hraní videoher, fušování do domácích spotřebičů v kuchyni atd.)

Hugh Jackman kromě toho, že je jedním z nejtalentovanějších bavičů naší generace, otcem a manželem, je ještě meditátorem. Takže co by řekl těm, kteří prohlašují, že nemají na meditaci čas? „Všichni se každý den sprchujeme a nestěžujeme si na to. Děláme to proto, že jsme disciplinovaní. Vždycky se najde záminka, proč nemeditovat… Naše ego říká: ‚Nepotřebuješ meditovat, brácho. Máš opravdu moc práce. A vůbec, co dělají děti?‘ Ale řeknu snad někdy: ‚Dnes se nemohu sprchovat, protože si musím udělat čas na děti?‘“

Teď časy sečtěte. Pravděpodobně vám vyjde třicet nebo čtyřicet hodin týdně, nemám pravdu?

Připočtěte k tomu, kolik času strávíte při údržbě své mysli.

Nezapomínejte, že nemluvím o používání mysli. Mluvím o čase, který věnujete výhradně jejímu posilování a relaxaci.

Není to moc, viďte?

A teď bych se vás rád zeptal, zda jste někdy navzdory spoustě času, který jste věnovali řešení problémů, uklízení domu, udržování vyrovnaného rozpočtu a uspořádání písemností, nepocítili, že jste stále na pokraji zhroucení? Že navzdory veškerému úsilí udržet věci pohromadě chybí jen málo, aby se vám vymkly z rukou?

Pokud je odpovědí ano, pak si musíte každý den udělat čas na meditaci.

Už teď tvrdě pracujete, aby váš život byl produktivní, dobře zorganizovaný a uspokojující. Navrhuji vám jen, abyste trochu svého úsilí nasměrovali k něčemu, kde skutečně poznáte, že se vám vrací všechno, co jste investovali: ke své mysli.

Podívejme se na druh investice, který od vás požaduji. Meditování dvakrát denně po dvaceti minutách představuje zhruba čtyři a půl hodiny týdně. Je to asi tak osmina toho času, který vydáváte na ostatní stránky svého života.

Neříkám, abyste si přestali čistit zuby nebo platit účty. Ale vím, že když se několik dní nedostanete do tělocvičny a začínáte se cítit ochablí a s trochu povolenými svaly v pase, pravděpodobně bude pro vás příští ráno prioritou znovu si tam zajít. Stejně jako kdybyste nechali špinavé nádobí několik dní stát, řekli byste si: „Zítra ráno to musím uklidit. Vždyť je to nechutné.“

Prostě musíte si do života začlenit meditování jako jednu z priorit. Neznamená to, že se kvůli meditování budete muset vzdát jiného cvičení nebo běhání, dokonce se nemusíte vzdát ani sledování televize. Znamená to, že právě tak jako víte, že nebudete spokojení, pokud si nenajdete čas vyřešit problémy nebo umýt dřez, víte i to, že si v každodenní rutině musíte udělat čas na čtyřicet minut meditace.

A jakmile tento závazek přijmete, váš šílený, hektický časový plán vám už nebude připadat tak hektický. Začnete se cítit vyrovnanější a méně stresovaní.

Z maličkostí, které by vás jindy vyvedly z míry, budou drobné nepříjemnosti, nad nimiž mávnete rukou. Místo představy, že se život řítí kolem vás v jakémsi mlžném oparu, zjistíte, že zpomalujete své životní tempo a jste schopni ocenit a vychutnat si všechny krásné věci kolem sebe. A jak se říká, máte čas se zastavit a přivonět ke květinám.

Mohu vám slíbit, že po několika měsících pravidelné meditace si už nebudete klást v duchu otázku: Páni, jak si dnes najdu čas na meditování?, ale bude samozřejmé, že budete meditovat. Třeba budete uvažovat, jak zařadit do svého denního rozvrhu jiné aktivity, ale meditování vždy bude jednou z vašich priorit.

Přál bych si, abyste se zamysleli nad citátem o tom, jak hledat čas na meditování. Pronesl ho Ray Dalio, který řídí Bridgewater Associates, jeden z největších investičních fondů na světě. Ray je neuvěřitelný inovátor – říká se mu Steve Jobs investic – a je osobně zodpovědný za miliardy dolarů v investičních fondech a za stovky zaměstnanců. Pokud tento člověk není velmi zaneprázdněný, pak nikdo.

Přesto se Ray dvakrát denně na dvacet minut posadí. A tak když se ho při interviewu pro University’s Center for Meditation and Interreligious Dialogue v Georgetownu zeptali, co by vzkázal lidem, kteří prohlašují, že jsou příliš zaměstnaní, aby mohli meditovat, odpověděl:

„Chce to jenom dvacet minut ráno a dvacet minut večer. Což může být náročné. Je to také hlavní důvod, proč se lidé meditace vzdávají. Ale ti, kdo se meditaci budou skutečně věnovat, vyzkoušejí si ji a vytrvají déle než šest měsíců, už nikdy nepřestanou. Není to jen díky báječnému pocitu během meditace, ale proto, že si ten pocit v sobě ponesou celý den. Je to opravdu neuvěřitelná investice. Váháte-li nad dvaceti minutami, které musíte ráno a večer investovat, a pak si uvědomíte, jak to změní efektivitu celého dne i potěšení z něho, je to tak ohromující návratnost, že se rozhodnete pokračovat.“

Ray to řekl velmi výstižně. Ano, najít si dvakrát denně dvacet minut bude ze začátku obtížné. Ale jakmile tuto obtíž překonáte a začnete meditovat, tato praxe se změní z něčeho, o čem si myslíte, že musíte dělat, v něco, co dělat chcete.

Jenom musíte začít. A v této knize vám ukážu, jak na to.

ČTVRTÁ KAPITOLA
NEJDE MI TO

Další mylná představa, která některé lidi odrazuje, je přesvědčení, že nemeditují „správně“. Tito lidé vynaloží jisté úsilí, aby se klidně posadili a meditovali, ale pak u toho nezůstanou, protože se domnívají, že to „dělají špatně“ anebo to neprožívají jako „skuteční“ meditátoři.

Možná že k těmto lidem patříte i vy. Možná jste se pokoušeli meditovat už dříve, ale po několika minutách sezení v tichu jste měli pocit, že to „nefunguje“, a vzdali jste to. Pokud tomu tak opravdu je, chtěl bych, abyste pochopili, že vaše reakce byla přirozená. Vlastně při prvních pokusech meditovat něco podobného zažije mnoho lidí.

Přál bych si, abyste se po přečtení této knihy nevzdávali, vrátili se a znovu se pokusili meditovat. Protože bez ohledu na to, kdo jste nebo jak jste se cítili při několika prvních pokusech, máte možnost stát se „velkým“ meditátorem. Kdyby meditace byla basketbal, každý z nás by měl přirozené schopnosti Michaela Jordana. Není to tak, že někdo z nás je malého vzrůstu a nedokáže vyskočit, zatímco jiní měří 189 centimetrů a dokážou téměř létat vzduchem! Všichni bychom byli jako Mike. Záleželo by jen na tom, abychom jeho schopnosti získali.

Ve skutečnosti může být při meditování skvělý každý, protože meditace je náš přirozený stav. Tvrdíte-li, že nedokážete dobře meditovat, je to, jako kdybyste říkali, že nedokážete dobře dýchat. Nebo jako by ryba říkala, že nedokáže dobře plavat. Není to možné.

Před několika lety jsem se zúčastnil televizní show Ellen DeGeneresové a přišla řeč i na meditaci. Ellen se mi svěřila, že si vždycky přála meditovat, a několikrát se o to dokonce pokusila a – tady znovu máme ono tvrzení – „nepřipadala si v tom moc dobrá“. Tak jsem jí poradil, aby si vyzkoušela meditaci transcendentální (techniku založenou na mantrách, která je velmi podobná technice, kterou vás na konci knihy naučím). Ellen přišla domů, zkusila ji a po několika sezeních cítila, že tuto techniku zvládá s větší jistotou. Dnes Ellen medituje každý den a meditaci vděčí za schopnost bdělé pozornosti, velmi potřebné, aby udržela svůj hektický život v rovnováze: Ellen nemá jenom talk show, také řídí hudební vydavatelství, pořádá sólová komediální vystoupení a ještě píše blogy a knihy. Naložila toho na sebe velmi mnoho. Proto když později vystoupila v show Today, mohla prohlásit, že medituje každý den. „Dává mi to dobrý pocit,“ vysvětlila. „Asi jako když někdy musíte vypnout počítač, protože přestal poslouchat, a po chvíli ho znovu zapnete a všechno je v pořádku. Tím je pro mě meditace.“

Jsem moc rád, že Ellen dala meditaci druhou šanci a teď dělá hodně pro to, aby rozšířila povědomí o její prospěšnosti. Slyšel jsem, jak popisovala svou první zkušenost, a domnívám se, že ji – a mnoho dalších lidí – zmátlo, že i potom, co se posadila a zavřela oči, se jí honily hlavou nějaké myšlenky: byla přesvědčená, že je něco špatně.

O tom, jak zacházet s myšlenkami, budu hovořit mnohem podrobněji v další části knihy, ale teď bych vám rád sdělil alespoň tohle:

Meditace neznamená nepřítomnost myšlenek.

Meditace neznamená, že vás uvede do transu.

Meditace neznamená, že zapomenete, kdo a kde jste.

Pokud vás znepokojuje, že „nemeditujete dobře“, protože během meditace k ničemu podobnému nedošlo, přestaňte se znepokojovat.

Protože myšlenky budete mít i během meditace.

Jde o to, že meditace vám umožní mít jiný vztah k vlastním myšlenkám, než obvykle míváte. Místo aby se vás myšlenky zmocnily nebo vás zcela ovládly, odpoutáte se od nich. Podaří se vám potlačit stresující myšlenky na to, kdo jste a co chcete podniknout se svým životem, a začnete si určovat klidně, vyrovnaně a spokojeně, jak chcete žít.

Věřte mi, že když se posadím a medituji, stále mi hlavou procházejí myšlenky. Spousta myšlenek. Přemýšlím o záležitostech, které na mě čekají v kanceláři, nebo o dramatických událostech v osobním životě, nebo dokonce o ději filmu, který jsem viděl předchozí večer. Jde jen o to, že místo abych se do svých myšlenek zamotával, čím déle sedím v tichu a soustředím se na svou mantru, jako by mi méně „hučely“ v hlavě. A to do té míry, že po několika minutách sezení myšlenky stále přicházejí, ale pak stejně rychle odcházejí. Tehdy začínáte pociťovat klid a vnitřní spojitost, které vám v životě většinou chybí. Je to jako „vypínání počítače“, o němž mluvila Ellen. Ale když říkala „vypnout“, nemluvila o vypínání mysli. Mluvila o vypínání zvuků okolního světa. To je zásadní rozdíl.

Když se poprvé posadíte, abyste meditovali, myšlenky vám neuniknou z hlavy jako vzduch z vypuštěného balonku. Což je dobře. Vlastně je to krásné.

Jen buďte trpěliví a věřte, že dokud se budete držet své mantry a poddáte se průběhu meditace, nakonec do vašeho života vstoupí slíbený klid. Jak to kdysi vyjádřil velký japonský mistr Katagiri Roši: „Nečekej osvícení – jen se posaď!“

Také si nemyslete, že jste na meditaci „příliš mladí“ nebo „příliš staří“. Začal jsem své dcery učit meditovat, když jim bylo asi deset let, a vpluly do ní jako ryba do vody. Dokonce ještě po letech mě někdy překvapí, jak hluboce se do ní dokážou ponořit.

Ale učil jsem i našeho blízkého rodinného přítele Victora (bývalého manžela Kimořiny matky, kterého naše dcery považují za dědečka), muže kolem sedmdesátky, a on se do této praktiky vpravil stejně snadno. Dnes Victor medituje dvakrát každý den a považuje to za jednu z příčin, proč si čiperně vykračuje s větší energií, než má mnoho lidí o polovinu mladších.

Chtěl bych však zdůraznit, že zatímco stejně jako moje dcery nebo Victor pocítíte poměrně rychle pozitivní účinky meditace – zejména ve vztahu ke svému zdraví a pocitu pohody –, může to trvat léta, možná desetiletí, než se projeví její skutečný účinek.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Klidná mysl, cesta k úspěchu.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.