Mému synovci Andrésovi

Ana Galánová

Sergiovi, Gustavovi a Meli

Pablo Pino

Kapitola osmá
Obvinění!

Murda brzy odpověděl na jejich pochyby. Vrátil se k brašnám přivázaným na svém drakovi a vytáhl kornetu vyrobenou ze zvířecího rohu. Vložil nástroj do úst a zafoukal z plných plic.

Bylo to volání o pomoc! Murda svolával členy Rady! Copak se zbláznil? Kale se začal třást. Jestli jeho otec zjistí, že odešel z domu v noci, nikdy mu to neodpustí. Uloží mu domácí vězení do konce léta!

O několik vteřin později odpověděla v dáli další korneta. Poté ještě jedna.

„Co to děláš?“ divil se Kale. „Proč svoláváš Radu?“

„Brzy to zjistíte,“ odpověděl Murda a sledoval oba chlapce s krutým výrazem ve tváři.

Murda se vzdálil o několik kroků, sedl si na lavičku a vyčkával. Jeho drak ho následoval a lehl si po jeho boku.

Kale se snažil pohnout rukama, ale provaz byl silně utažený, a čím víc se hýbal, tím víc se uzel utahoval.

„Je to zbytečné. Už jsem to zkusil,“ zašeptal Arko. „Jak se Murda dozvěděl, že jsme tady? Co jim řekneme, až dorazí?“

„Nevím,“ připustil Kale. Myslel na Kuriela a na chvíli se mu v hlavě usadila pochybnost. Dal snad Kuriel zprávu Murdovi, že jdou do Tulského parku? Nastražil snad na ně past? Ne! Kuriel byl nevinný! Vždyť mu dal semínko! Možná to bylo právě tohle, co se mu snažil sdělit, když vycházel ze stájí.

Nakonec po chvíli, která se zdála jako věčnost, se na temném nočním nebi objevily obrysy několika draků. První, kdo přiletěl, byl Wickenburg se svými dvěma zabijáckými draky. O několik vteřin později přistál Anton na svém dvouhlavém drakovi a za ním Kalův otec následován Kasiho matkou. Jediný člen Rady, který nepřiletěl, byl kovář, ale tento muž byl nahluchlý z tolika ran kladivem v kovárně a v těchto nočních hodinách už určitě spal a neslyšel volání kornet.

„Murdo!“ vykřikl starosta a už seskakoval z draka a přistoupil ke svému synovi. „Kde jsi jen byl? Jsi v pořádku?“

Murda se zvedl, aby je přivítal, s krutým úsměvem na tváři. Došel k otci a zašeptal mu cosi do ucha. Když skončil, Wickenburg se podíval na chlapce se škodolibým zábleskem v očích.

„Ano, otče, jsem naprosto v pořádku,“ pronesl Murda nahlas, aby to slyšeli všichni. „Musím vám něco ukázat.“

„Co se stalo? Proč jste troubili na poplach?“ zeptal se Anton a seskočil ze svého draka. Podíval se na oba chlapce připoutané k tyči a došel k nim dlouhými kroky, aby přeřízl provaz nožem, který nosil za pasem. „Proč jsou Kale a Arko spoutaní?“

„Kale! Arko!“ vykřikl Kalův otec a rozběhl se ke svému dítěti a jeho příteli. „Co se stalo?“

Kale a Arko si třeli rozbolavělá zápěstí.

„My…,“ začal vysvětlovat Kale.

„Pánové,“ přerušil ho Murda, „zavolal jsem vás, protože jsem nachytal tyto dva zločince, jak ničí Tulský strom.“

„Cože?“ vykřikl Kale. „To je lež!“

„Lže!“ zopakoval Arko.

„Lžu?“ vysmíval se Murda. „Mluvím o důkazech. Tady je strom a vedle něj zločinecká zbraň s Arkovými a Kalovými otisky. Můžete se o tom přesvědčit na vlastní oči. Byl jsem zrovna v parku, když jsem uslyšel rány sekyrou. Když jsem šel po zvuku, našel jsem je, jak ničí strom. Zaslouží si trest!“

Všichni zůstali jako oněmělí, aniž by přesně rozuměli tomu, co se vlastně děje. Anton došel ke stromu, aby si ho prohlédl, následován starostou. Wickenburg zvedl sekeru přes rukáv své tuniky, aby na ní nezanechal otisky prstů, a prohlédl si ji.

„Padouši!“ vykřikl chovatel draků. „Tohle je hrozné!“

Kalův otec na svého syna tvrdě pohlédl.

„Kale, toto nám musíš vysvětlit, teď hned,“ přikázal. „Nejenže jsi utekl z hradu v noci, ale navíc tě tu obviňují z nepředstavitelného zločinu. Jsem opravdu rozčarován.“

„Já… tohle jsme neudělali my, tati… přísahám,“ zakoktal se Kale. „Murda lže.“

Kale nemohl věřit tomu, co se děje. Murda na ně nastražil past! Jak jen by mohl všechny přesvědčit, že to nebyli oni?

Wickenburg přistoupil k chlapcům a v ruce držel sekyru. Jeho oči šlehaly blesky. Jeden z jeho draků ho následoval až těsně ke Kalovi.

„Můj syn nikdy nelže!“ vybafnul Wickenburg a ukázal na ně prstem v obviňujícím gestu.

Kale pozoroval draka a najednou se začal třást. Nedokázal se udržet na nohou. Posadil se na zem a schoval tvář do dlaní. Uviděl něco, co zmrazilo krev v jeho žilách. Cosi na drakově obojku. Podíval se znovu skrz prsty. Ano, bez pochyby.

„Kale, co se děje?“ zeptal se Arko s obavami, když viděl, jak se kamarád třese.

Kale nebyl schopen odpovědět. Zbledl a nepřestával se chvět.

„Okamžik!“ přerušil Anton starostu a postavil se mezi něj a Kala. „Máme tu jen Murdovo slovo proti Kalovu a Arkovu. Nemůžeme nikoho uvěznit, aniž bychom měli další důkazy.“

„Anton má pravdu,“ souhlasil Kalův otec, stále ještě v překvapení. „Navrhuji, abychom odvedli chlapce na hrad, a zítra ráno svoláme Radu, až bude kompletní, aby proběhl spravedlivý soud.“

Kale se s úlevou nadechl, i když byl stále ještě velmi vystrašený. Alespoň že jeho otec nebude už dál poslouchat Murdova obvinění. Má teď několik hodin na to, aby vymyslel jejich ospravedlnění a dokázal, že za vším stojí starostův syn.

„Zítra?“ zavrčel Wickenburg. „Ani nápad! Zítra vyrazíme hledat Kuriela. Tohle musíme vyřešit okamžitě.“

„Wickenburgu, Murda je tady. Je jasné, že Kuriel ho neunesl,“ oponoval Anton. „Určitě utekl před ohněm tak jako všichni.“

„Kuriel je vězeň na útěku! Musíme ho chytit!“ vykřikl Wickenburg. Starosta byl rozzuřený. Otravovalo ho, že Anton je proti němu. Nebyl zvyklý na to, že mu ostatní říkají, co má dělat. Podíval se na svého syna. „Murdo, řekni jim, co jsi mi sdělil o Kurielovi.“

Murda náhle změnil chování. Začal si nervózně třít ruce a dívat se na zem.

„No tak?“ naléhal Anton.

„Kuriel mě napadl v kobce, když jsem mu přinesl jídlo!“ řekl nakonec Murda. „Ukradl mi klíče a chtěl mě umlčet, ale naštěstí se mi podařilo utýct a schovat se.“

„To je lež!“ dokázal říct Kale dodávaje si kuráže. „Kuriel nejedl přinejmenším několik dní!“

„TICHO!“ přerušil ho Wickenburg. „Už od tebe nechci slyšet žádné další slovo! Už jsem to řekl! Kuriel je zločinec a musíme pokračovat v pátrání a najít ho!“

Kalův otec přistoupil ke starostovi.

„Wickenburgu, souhlasím, že zítra musíme pokračovat v pátrání po Kurielovi a ubezpečit se, že je v pořádku,“ pronesl. „Ale trvám na tom, že teď v noci to nejlepší, co můžeme udělat, je odvést chlapce domů, a zítra, až budeme všichni svěží a budeme mít více informací, se rozhodneme. Slibuji ti, že Kale nevyjde ze svého pokoje. Sám se o to postarám.“

„Já můžu odvést Arka na jeho hrad a promluvit si s rodiči,“ doplnila Kasiho matka.

Když Kale spatřil Kasiho maminku, vzpomněl si na své kamarády Maju a Kasiho. Kde jen jsou? Rozhlédl se po celém parku, jestli se náhodou někde neschovávají, ale nebyla po nich ani stopa.

Wickenburg se zuřivě podíval na chlapce a poté na svého syna. Murda se přikrčil.

„Dobře,“ svolil starosta, „ale upozorňuji tě, Karmono, že jestliže uvidím tyhle dva potloukat se kolem, skončíte ve vězení všichni.“

„Měl bys být trošku opatrný s tím vyhrožováním, Wickenburgu,“ odporoval Anton a došel ke starostovi. „Kromě toho ti musím připomenout, že kobky jsou zničeny požárem. V žádném případě tam nemůžeš nikoho uvěznit.“ Obrátil se na Kalova otce. „Karmono, odveď své dítě a zítra si promluvíme.“

„Dobře,“ odpověděl pan Karmona. „Kale, vezmi svého draka a okamžitě jdi domů, bez jediného slova.“

„Arko, ty půjdeš se mnou,“ přidala se Kasiho matka. „Jdeme na tvůj hrad a já si promluvím s tvými rodiči.“

Wickenburg se vzdálil od skupiny dlouhými kroky. Vsedl na svého draka a švihl bičem ve vzduchu. Krvelačný drak zařval a vzlétl. Druhý drak vyšlehl plamen a vyrazil za svým pánem.

Anton, Kasiho matka a Arko se vrátili do ohrady, kde stál Šíp. Počkali, až hoch vsedne na svého draka, a všichni tři vyrazili z parku.

Kale seděl stále na zemi, neschopen se pohnout.

„Stalo se ti něco?“ zeptal se ho otec. „Jsi bledý.“

„Tenhle… tenhle drak…,“ koktal Kale. Protřel si tvář rukama, aby se pokusil zbavit toho, co právě spatřil. Zhluboka se nadechl a rozhodl se, že otci nemůže nic vyprávět. Ještě ne. „Ne, to nic není… Už jdu.“

Kale se vrátil do ohrady k Mondragovi. Nastoupil do mondravozítka a – hlídán otcem – uchopil otěže, aby vyrazil na zpáteční cestu do hradu.

Mise nesplněna, pomyslel si Kale. Všichni jsme ve velkém nebezpečí.

Kapitola devátá
Konec poslání

Když Kale dorazil na hrad, matka a sestra čekaly ve dveřích. Kale s otcem odvedli své draky do stájí, aniž by řekli jediné slovo. Naštěstí byl Kuriel dobře schovaný a nevšimli si ho. Vyšli ze stájí a vydali se domů.

„Co se stalo? Kde jste byli?“ vyptávala se matka, která k nim doběhla. „Jste v pořádku?“

„Ano, vše je v pořádku,“ odpověděl Kalův otec. „Teď se jdu přesvědčit, že Kale půjde do svého pokoje, a pak ti povím vše, co se přihodilo.“

Kale hleděl do země. Neodvážil se podívat mamince do očí. Jakmile zjistí, že utekl v noci z hradu, bude stejně tak zklamaná jako otec.

„Do čeho ses zapletl tentokrát?“ zeptala se ho sestra.

Kale neodpověděl. Vešel dovnitř a zamířil po schodech do svého pokoje, s otcem v zádech. Vkročil do místnosti. V kleci uviděl holuba; avšak nebyl to jeho holub, byl to Majin bílý holub. Chtěl se jít hned podívat a přečíst si zprávu, ale rozhodl se počkat.

„Tati, přísahám ti, že my jsme strom nezničili,“ řekl Kale.

„Věřím ti,“ odpověděl otec.

„Tak proč mě trestáš?“ zeptal se Kale překvapeně.

„Abych tě ochránil.“

„Cože?“ Kale nerozuměl tomu, co otec řekl. Ochránil před čím? Věděl snad něco?

Kalův otec vypadal, že lituje toho, co právě řekl. Už už chtěl něco doplnit, ale umlkl. Poté uchopil chlapce za ramena a řekl:

„Kale, neposlušnost má své následky,“ pronesl vážně. „Dnes v noci jsi utekl z hradu bez dovolení a teď musíš za své lumpárny zaplatit. Zítra si v klidu promluvíme. Přeji si, abys zůstal ve svém pokoji, dokud se nevrátím z pátrání po Kurielovi. Máš NA-PRO-STO zakázáno odejít. Je to jasné?“

„Ano, otče, je to jasné,“ odsouhlasil Kale, „ale…“

„Žádná ale,“ přerušil ho otec. „Zítra si promluvíme. Dobrou noc,“ dodal, vyšel z pokoje a zavřel za sebou dveře.

„Dobrou noc,“ odpověděl Kale.

Chlapec zůstal v pokoji sám. Dnešek nemohl skončit hůř! Ano, už měli pět ze šesti semínek, ale nebudou k ničemu, pokud nenajdou šesté. A teď byl zavřený, aniž by mohl odejít.

V rohu místnosti zaslechl hluk. Majin holub neklidně přešlapoval v kleci. Holub! Málem by na něj zapomněl!

Rychle k němu doběhl. Třesoucíma se rukama vyňal zprávu z koženého váčku. Doufal, že kamarádka není v nebezpečí. Rozbalil malý pergamen a četl:

Takže Maja neopustila hrad, přemýšlel Kale. Aspoň že tak! Ale co Kasi? Kde jen je? A kde je můj holub? Už se měl dávno vrátit.

Kale otevřel svůj vak a vyňal bílé semínko, které obdržel od Kuriela. Jeho silná záře byla téměř oslepující. Poté došel k posteli a vytáhl Rídela, jenž byl ukryt pod matrací. Chtěl ho otevřít a ukázat mu nové semínko, ale nakonec se rozhodl tak neučinit. Nechtěl zklamat mluvící knihu a muset jí vyprávět, že mise nebyla úspěšně ukončena. Lehl si do postele a položil si Rídela na hruď. Přemýšlel o tom, co se za dnešek událo: návštěva kobek, zimovištní jeskyně, požár, mluvící knihy, Kurielova návštěva ve stájích, dvě získaná semínka a známka na obojku Wickenburgova draka.

Na jeden den už zažili dost dobrodružství a ještě stále mnoho záhad zůstávalo k rozluštění.

Kdepak je Kasi?

Proč mu otec řekl, že ho ochraňuje?

Najde snad Wickenburg Kuriela ve stájích na hradě?

Jak jen může najít šesté semínko, když je nyní zavřený a nemůže opustit hrad?

Myšlenky se mu honily hlavou. Zatímco se je snažil uspořádat, ucítil teplo Rídelových stran a jeho pomalý a pravidelný tep. Kale musel vymyslet plán, musí zůstat vzhůru; avšak oči se mu zavřely, a aniž by tomu mohl zabránit, upadl do hlubokého spánku.

Dnešek skončil. Zítra ráno, až se vzbudí, čekají na něj nová překvapení a další dobrodružství.

Dračí srdce

Páté semínko

Ana Galánová

Překlad: Kateřina Hošková

Jazyková korektura: Hana Reslová

Ilustrace: Pablo Pino

Odpovědná redaktorka: Zuzana Neubauerová

E-book konverzi provedlo Grafické a DTP studio Fragment

MONDRAGÓ. EL ÁRBOL DE tule . LIBRO 6

© EDITORIAL EVEREST, A.S., Ctra.León - La Coruña, km 5- 24010 León (España)

www.everest.es

© Text: ANA GALÁN

© Illustration: PABLO PINO

Translation © Kateřina Hošková, 2016

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2016

Objednávky knih:

www.albatrosmedia.cz

eshop@albatrosmedia.cz

bezplatná linka 800 555 513

ISBN tištěné verze 978-80-264-1211-3

ISBN e-knihy 978-80-264-1254-0 (1. zveřejnění, 2016)

Vydalo nakladatelství CPress v Brně roku 2016 ve společnosti Albatros Media a. s. se sídlem Na Pankráci 30, Praha 4. Číslo publikace 24 425.

© Albatros Media a. s., 2016. Všechna práva vyhrazena. Žádná část této publikace nesmí být kopírována a rozmnožována za účelem rozšiřování v jakékoli formě či jakýmkoli způsobem bez písemného souhlasu vydavatele.

1. vydání

…

Toto je pouze náhled elektronické knihy. Zakoupení její plné verze je možné v elektronickém obchodě společnosti eReading .