JESSICA ORTNEROVÁ

POKLEPÁVÁNÍ

Jak ztratit kila a najít sebedůvěru

Věnováno všem ženám, které se se mnou tak štědře podělily o příběhy a dodaly mi odvahu, abych vyprávěla ten svůj.

Společně budeme zářit ještě jasněji.

Copyright © 2014 by Jessica Ortner

Originally published in 2014 by Hay House Inc. USA

Translation © Jana Žlábková, 2015

Interior Illustrations: Ellie Jacques-Capon

Tapping Points Illustration: s laskavým svolením Nicka Ortnera

Original English title: THE TAPPING SOLUTION FOR

WEIGHT LOSS AND BODY CONFIDENCE

Copyright © for Czech edition Pavel Dobrovský – BETA s. r. o., 2015

All rights reserved. (Všechna práva vyhrazena.)

ISBN 978-80-7306-711-3 (ePub)

ISBN 978-80-7306-710-6 (mobi)

PŘEDMLUVA

Tato kniha se v mém životě objevila v pravou chvíli – asi měsíc předtím, než jsem se měla fotit na obálku své nejnovější knihy. Za tímto účelem jsem se fotila už mockrát a pokaždé jsem měla obavu, zda se vejdu do svých oblíbených šatů. A tak jsem okamžitě začala držet přísnou dietu, abych je v den focení oblékla. Několik týdnů jsem počítala kalorie a denně se vážila. Když jsem někam jela, vozila jsem s sebou osobní váhu. A tak to šlo mnoho let. Ale pak to náhle přestalo fungovat. Byl konec. Moje tělo prohlásilo: „Už ne!“ I když jsem omezovala přísun kalorií a pravidelně cvičila, nic nezabíralo. Hmotnost se nesnižovala, velikost šatů se nezmenšovala. Teď už vím, že jde o běžnou biologickou reakci, ale tehdy jsem to nechápala.

Byla to podivná situace, jenže já se nechtěla vzdát. Jinak jsem byla po všech stránkách obrázek dokonalého zdraví, a přesto jsem každé ráno stoupala na váhu s pocitem, že mě moje tělo určitě zase zradí. Chovala jsem se k němu jako ke zločinci, který potřebuje neustálý dohled. Bylo mi jasné, že extrémní diety jsou šílené, ale než jsem objevila Jessičin program, netušila jsem, že existuje nějaké jiné řešení.

Když se mi dostala do ruky kniha, kterou Jessica napsala, byla jsem dost skeptická a říkala jsem si, že její program založený na poklepávání nemůže pomoct ani mně, ani mému tělu. Ovšem sotva jsem se do ní začetla, nesmírně mě zaujaly vědecké výzkumy potvrzující, že poklepávání snižuje hladinu kortizolu! Je to vážně pravda – poklepáváním se odstraňuje stresový hormon, který způsobuje přibírání na váze. Byl to úžasný objev.

A tak jsem se rozhodla, že navzdory značné skepsi její program vyzkouším – a s úžasem jsem pozorovala, jak rychle se měním já i moje tělo. Při práci s Jessikou jsem pochopila, že příčinou mého problému byly dva omezující názory. Za prvé jsem nevědomky přijala představu, že hubnutí, cvičení, správná strava a soulad s tělem představují neustálý boj – a že to tak bude navždycky. Za druhé jsem se nechala ovlivnit převládajícím názorem společnosti, která v podstatě tvrdí, že hodnota žen je do značné míry spojena s jejich tělesnou hmotností. Nikdy jsem nebyla tak štíhlá, abych odpovídala ideálu. Pořád jsem měla pár kilogramů navíc. Kdykoli jsem trochu zhubla, stejně to ještě nebylo dost – a tento fakt mi bránil cítit se příjemně ve vlastním těle.

Pod Jessičiným vedením jsem se pomocí poklepávání zbavila úzkosti, jež narušovala vztah k tělu, a mé názory se postupně začaly měnit. První, nejzjevnější změna se projevila v přístupu ke cvičení. Od dětství mi jakýkoli náročnější tělesný pohyb připadal jako otravná dřina. Téměř všechny rodinné výlety, které si vybavuji – počínaje dobou, kdy mi byly čtyři roky –, vyžadovaly nošení těžkých batohů vysoko do hor. Představte si, že jsem v deseti letech šlapala na Mt. Washington v lyžařských botách a vlekla jsem s sebou lyže, hůlky a ruksak. Bylo to namáhavé a nesmírně vyčerpávající. Tyto zážitky mě utvrdily v přesvědčení, že nikdy nemohu mít radost z fyzického pohybu, a tak mě doslova šokovalo (a velmi potěšilo!), že díky Jessičinu programu jsem se každé ráno probudila s nutkavou touhou cvičit. Začala jsem se těšit na fyzický pohyb. Cvičení se stalo úžasným zdrojem radosti. Už to nebyla úmorná dřina. Byl to zcela zásadní posun!

Pravidelně jsem poklepávala a zároveň jsem se rozhodla skoncovat s drastickými dietami a užívat si péči o své tělo. Neomezovala jsem jídlo ani jsem se nevážila. Jedla jsem čerstvou stravu, která mi chutná, a zaměřovala jsem se na úctu k vlastnímu tělu.

Myslíte, že jsem zapnula zip u šatů, které jsem chtěla mít na fotografii na obálku knihy? Ano! A bez problémů jsem oblékla všechny šaty a kalhoty, jež jsem si tolik přála nosit. Poprvé po mnoha letech jsem se po celý den focení cítila neuvěřitelně skvěle. Příjemný pocit, s nímž jsem vnímala své tělo v hezkých šatech, pro mě představoval úplně nový zážitek, a navíc všichni říkali, jak báječně vypadám. Sklízela jsem jeden kompliment za druhým. Bylo to úžasné překvapení!

Svou kariéru jsem vybudovala na názoru, že naše tělo ví, co potřebuje, a že nám to vždycky samo řekne. Ale teď už je mi jasné, že podobná tvrzení jsou v postatě velmi všeobecná. Bývají zkreslena našimi mylnými představami o vlastní hodnotě, chybách a nedostatcích. A ty pak ovlivňují pravidelné diety. Následkem toho uzavřeme cestu ke svému tělu a tvrdíme, že jsme špatné. Pravidelné diety vnucují tělu podřízenou roli, ale přiznejme si, že nefungují, a to většinou ani tehdy, pokud málo jíte a hodně cvičíte. Vyzkoušela jsem je. A vy jste je nejspíš také vyzkoušely. Mnohé přinášejí krátkodobé výsledky, které však bývají neudržitelné, a navíc vás odvádějí od toho, co se vám snaží říct vaše tělo.

Ale mám pro vás dobrou zprávu – ať jsou vaše názory jakékoli, máte možnost je změnit a díky tomu změníte i svou biologickou stránku. Pokud milujete sladkosti, nenávidíte cvičení anebo si myslíte, že nedokážete důvěřovat vlastnímu tělu, přečtěte si tuto knihu, protože v ní najdete řešení. Obsahuje celou řadu postupů založených na metodě poklepávání a prostřednictvím on-line podpory od Jessiky naleznete cestu k víře ve vlastní tělo a k moudrosti, na niž máte přirozené právo. Je načase zastavit šílenství kolem extrémních diet a cvičení a navázat nový vztah se sebou, svými emocemi, stravou a s vlastním tělem – a během tohoto procesu je zcela přirozeným a příjemným způsobem změnit.

Kniha Poklepávání: Jak ztratit kila a najít sebedůvěru funguje. Je to snadná a přímá cesta. Zkuste chvíli poklepávat. Nemáte co ztratit. Snad jen pár kil, několik přežitých názorů – a spoustu nadbytečného kortizolu.

Christiane Northrupová, M.D.

ÚVOD

Mnoho let jsem byla přesvědčena, že když zhubnu, vyřeší se všechny moje problémy. Až konečně obleču určité šaty nebo džíny, budu šťastná, odstartuji novou kariéru a každý večer budu mít rande. Ale stane se to jen poté, co uberu na váze. Jen tehdy, když nebudu vypadat… takhle.

Velmi dlouho jsem věčně propadala panice, kdykoli mě někdo fotil, a strategicky jsem si zakrývala rukama části těla, které jsem nenáviděla. A pokud byly příliš rozměrné a nemohla jsem je zamaskovat, upravila jsem fotku tak, aby byl vidět jenom obličej.

Bylo to období, kdy jsem si radši nic neplánovala. Neprojevovala jsem se emocionálně, aby si lidé nevšimli, jak špatně se po fyzické stránce cítím. Neustále jsem si kupovala knihy o hubnutí, pomůcky na cvičení a dietní stravu. Říkala jsem si, že jednou určitě budu šťastná a spokojená, ale dnes ještě ne, protože nejdřív musím ubrat na váze.

Zní vám to povědomě?

Dnešní společnost je hubnutím doslova posedlá, což jasně dokazuje fakt, že průmysl zaměřený na tuto oblast vydělává miliardy dolarů. Řekla bych, že pokud jste si vybrali tuto knihu, nebylo to poprvé, co jste zaplatili za něco, co by vám mohlo pomoct zhubnout.

Takže proč dosud nic nefungovalo? Jak je možné, že když tolik toužíte zhubnout, stejně se vám to nedaří, třebaže se usilovně snažíte? Zjevně tomu něco chybí a vy potřebujete odhalit tajemství, které vám pomůže mít takové tělo, na jaké můžete být hrdé – ale kde se nachází onen klíč? Máte víc cvičit, nebo jde o určité cvičení? Měli byste jíst potraviny s vyšším obsahem sacharidů? A co veganská strava? Nebo to chce víc proteinů? Jak poznáte, co vám otevře cestu k úbytku hmotnosti, jestliže vás tento svět zahlcuje spoustou protichůdných informací?

Odpověď se dá shrnout do dvou slov, protože jsou to vaše emoce.

Vaše emoce určují, jaké máte představy o sobě, o své hmotnosti a o své hodnotě. A zároveň ovlivňují vaše činnosti. Naplánovali jste si někdy, že budete jíst zdravě, a pak jste se přistihli, že jste spořádali půl krabice sušenek, a řekli jste si: Opravdu se to stalo… Už zase? Vaše emoce jsou hnací silou skrývající se za vším, co děláte. Nejspíš víte, co byste „měli“ dělat, ale neděláte to, protože vás emoce odvádějí někam jinam.

Emoce, jako jsou obavy, zlost, odpor a pocit viny, které hatí vaše nejlepší úmysly, vás ovlivňují i na hlubší biologické úrovni. A právě o této věci by se mělo mluvit, ale bohužel tomu tak není. Věčně se vedou řeči o stravě a o cvičení, ale kdo se baví o nadbytku kortizolu známého jako „stresový hormon“, jenž je přímo spojený s abdominální obezitou? Provádějí se sice výzkumy, ale lidé si běžně myslí, že hubnutí je pouze otázkou správné stravy a častého cvičení. A pokud se nám nedaří ubrat na váze, svalujeme vinu na své geny – nebo, což je ještě horší, jsme přesvědčeni, že jde o jakousi vrozenou poruchu.

V průběhu mnoha let, kdy jsem držela diety s následným jo-jo efektem a neúspěšně se snažila zhubnout, jsem byla doslova na dně. Maskovala jsem to úsměvem, chtěla jsem, aby všichni v mém okolí byli šťastní, ale když jsem za sebou zavřela dveře, zmačkala jsem papírové utěrky a nacpala je do odpadkového koše, abych zakryla obaly z hromady sladkých tyčinek, které jsem právě snědla.

Stejně jako mnoho žen, jež se stydí za svoje tělo a hmotnost, jsem byla i já emoční vyjídač spíže. Začalo to už v dětství. Přesně si vzpomínám na své první orgie nestřídmosti. Bylo mi sedm let a přede mnou ležel talíř, který byl po okraj plný sušenek s kousky čokolády. Seděla jsem na pohovce v obývacím pokoji a celý jsem ho spořádala. A zároveň jsem byla ve střehu, abych slyšela, kdyby šel někdo dolů po schodech. Už v tomhle věku jsem trpěla představou, že dělám něco, za co bych se měla stydět.

Talíř se sušenkami byl začátkem mého dlouholetého láskyplného i nenávistného vztahu k čokoládě a jiným sladkostem a občas ke slaným pochoutkám. Touha po jídle byla spojena s tak silnými fyzickými vjemy, že velmi rychle ovládla mou schopnost jednat rozumně, nebo si alespoň vzpomenout, jak mi bylo minule špatně. Chutě na jídlo přicházely náhle a projevovaly se jako fyzická potřeba, takže jsem je prostě musela uspokojit. Tento zlozvyk mě pronásledoval až do puberty, kdy jsem zjistila, že přibývám na váze, a pak jsem propadla panice a zoufale se snažila zhubnout.

Po určitou krátkou dobu jsem zasvětila každé ráno dietní stravě a extrémnímu cvičení. Měla jsem pocit, že jsem tlustá, a tak jsem se trestala hladověním a cvičením. Když jsem shodila pár kilogramů, uklidnila jsem se. Ale pak jsem se zase vrátila k jídlu, jako kdybych trpěla ztrátou paměti. Říkala jsem si: Byla jsem moc hodná. Zasloužím si to! nebo Dneska jsem ohromně vystresovaná, tak bych si mohla dopřát něco dobrého. Už dávno předtím jsem při pohledu do zrcadla propadala zoufalství, byla jsem nešťastná a moje pocity byly směsicí nenávisti, sebeklamu a zlosti.

Einstein velmi výstižně prohlásil, že je naprosto šílené dělat stále dokola jedno a totéž a očekávat, že výsledek bude jiný. Stručně řečeno, chovala jsem se jako šílenec. Moje diety byly šílené. Ponižovala jsem samu sebe, obviňovala se a využívala jsem pocit viny ve snaze „dát se dohromady“, což bylo také šílené.

Naštěstí mě v roce 2004 můj bratr Nick Ortner seznámil s poklepáváním neboli metodou EFT, která napomáhá uvolnění stresu pomocí poklepávání na akupunkturní body. A právě poklepávání ukončilo šílenství, jež až do té doby ovládalo otázku hubnutí a návrat k důvěře ve vlastní tělo. Nicméně upřímně řečeno, když jsem poprvé viděla, jak se tato metoda provádí, připadala mi stejně šílená.

Nick mi ukázal, jak mám poklepávat, a já byla natolik přesvědčena, že si ze mě dělá legraci, že jsem tvrdošíjně odmítala zapojit se do hry. Ale nakonec jsem to vzdala a zkusila poklepávat. A doslova jsem žasla, jak rychle se dostavily výsledky. Byla jsem tehdy nastydlá, měla jsem ucpaný nos a cítila jsem se tak hrozně, že jsem strávila celé dva dny v posteli. Jenže po deseti minutách poklepávání mé zdravotní problémy zmizely. Vybavuji si, jak jsem byla v šoku, že po poklepávání mohu zase dýchat nosem. Připadalo mi to jako malý zázrak. Poklepávala jsem na fyzické symptomy – a pak na stres a na pocit zklamání pramenící z představy, že se moje kariéra neubírá žádoucím směrem – a projevy nachlazení byly ty tam. Poprvé jsem si uvědomila, jak silně jsem doposud podceňovala vliv emocí a stresu na tělo.

O pár let později jsme s Nickem a s jeho dobrým přítelem Nickem Polizzim začali natáčet dokumentární film The Tapping Solution, v němž jsou představeny zkušenosti a výsledky lidí, kteří vyzkoušeli metodu poklepávání. Výroba dokumentu představovala nejen značné finanční riziko, ale zároveň šlo o neustálou zkoušku síly našeho snu. Neměli jsme zkušenosti s natáčením filmu ani dotace, takže jsme pokračovali jen pomocí překonávání vlastní úzkosti a s nepříliš velkou podporou okolí, které nevěřilo, že by něco takového mohlo vyjít. Možná to bude znít jako klišé, ale film o poklepávání jsme dokázali natočit jen díky tomu, že jsme při každém kroku na této cestě sami poklepávali.

Takže co přesně je poklepávání? Čtěte dál a v první a ve druhé kapitole vám na tuto otázku detailně odpovím.

Přestože jsem v oné době dosahovala pomocí této metody určitých úspěchů v různých oblastech svého života, nikdy jsem nepoklepávala na problém, který ovlivňoval můj život a pocit spokojenosti už od dětství – na tělesnou hmotnost a na fyzický vzhled.

Můj boj s nadváhou tvořil značnou část představy o sobě samé a zároveň jsem se za něj styděla a snažila jsem se tajit jej před ostatními. Dokonce i když se mi po týdnech hodně přísné diety a usilovného cvičení podařilo trochu zhubnout, pořád jsem byla doslova posedlá představou o tom, co bych měla a neměla jíst, abych znovu nepřibrala. Ani v době, kdy ostatní tvrdili, že jsem „vychrtlá“, jsem neznala pocit klidu a štěstí.

Později jsem si uvědomila, že moje posedlost tělesnou hmotností mi bránila vidět, co se děje pod povrchem. Stejně jako mnohé ženy, které dnes učím a trénuji, jsem vlivem okolí byla přesvědčena, že hubnutí je otázkou silné vůle. Řadu let jsem věřila, že jsem na tento svět přišla bez tak silné vůle, jakou určitě mají štíhlí lidé. Po několika letech studií osobního rozvoje jsem si jen zřídkakdy uvědomila, jak výrazně působí emoce na můj boj s nadváhou.

A pak se v roce 2008 stalo něco, co mě přimělo ukončit ono šílenství a vážně se podívat na bolest skrytou za mou tělesnou hmotností.

V ten den jsem se zúčastnila jedné konference. Náhle ke mně přistoupila žena, která mě poznala, a okamžitě začala básnit o mé práci. Tehdy už byl hotový náš film a tisíce lidí viděly na internetu rozhovory, které jsem poskytla. Byl to jeden z prvních okamžiků, kdy jsem se osobně setkala se svou fanynkou, takže jsem byla nadšená, že moje práce má pozitivní zpětnou vazbu. Poté, co mě zahrnula lichotkami, ale pronesla poznámku, která mě zasáhla jako bomba. Přejela mě očima a prohlásila: „Jste statnější, než jsem si myslela.“ A v tu chvíli jsem z pocitu radosti a veselí okamžitě přešla k beznaději a sklíčenosti.

V průběhu let se mockrát stalo, že lidé komentovali moji postavu, a nakonec jsem si musela přiznat, že potřebuji jiný přístup. Poznámka té ženy mě silně ranila, protože jsem tehdy neustále posuzovala samu sebe. Bylo načase nahlédnout hlouběji do vztahu s tělem a s fyzickou hmotností, ovšem nikoli proto, abych potěšila druhé, ale abych se konečně zaměřila na bolestné věci skryté za nespokojeností s postavou. Když jsem se po konferenci vrátila domů, začala jsem skládat dohromady vše, co jsem se naučila od stovek odborníků na poklepávání a osobní rozvoj i od různých guruů, psychiatrů a psychologů, s nimiž jsem vedla rozhovory, a pak jsem to postupně sama zkoušela.

Než jsem začala používat poklepávání ke snížení hmotnosti, stanovila jsem si několik pravidel: Zakázala jsem si držet diety a trestat samu sebe příliš náročným cvičením. V minulosti to stejně nezabralo a já jsem se nehodlala vydat stejnou cestou. A také jsem už nechtěla využívat tělesnou hmotnost jako omluvu toho, že jsem nešťastná a nemám v životě vše, co bych chtěla. Ani to nikdy nefungovalo.

Začala jsem vnímat vztah ke svému tělu, k jídlu a ke cvičení stejně jako vztah k sexuální rozkoši a dokonalé radosti a uvědomila jsem si, že vlastně nejsem nešťastná. V prožívání pocitů štěstí a spokojenosti mi bránily jen vrstvy omezujících názorů a představa, že život je nesnesitelný, pokud se nemohu uchýlit k útěše v podobě jídla.

A pak mi to došlo – uvědomila jsem si, že se nemohu dobře starat o něco, co v podstatě nenávidím. Tak dlouho jsem nesnášela svoje tělo, že jsem mu už ani nevěnovala potřebnou úctu a péči. Příliš jsem se zaměřovala na vnější vzhled, čímž jsem se připravovala o možnost mít ze sebe a svého těla radost, protože jsem trpěla představou, že neodpovídám měřítku krásy společnosti, jež je posedlá štíhlostí. A to vyvolávalo stres, který mi bránil zhubnout a cítit se šťastně a spokojeně.

Díky poklepávání jsem přestala hrotit situaci, mohla jsem pokračovat v procesu a zaměřovat se na pocity a názory, které mě tak dlouho ovládaly. Zároveň jsem se postupně zbavovala stresu a emocionálního břemene, jež tolik let zatěžovalo mé tělo a udržovalo je ve stavu úzkosti a napětí.

Vlivem poklepávání zmizel stres a emocionální zátěž a já jsem konečně cítila, co moje tělo potřebuje, aby se mu dařilo dobře. Bylo neuvěřitelně osvobozující, když jsem si začala volit stravu, která podporovala mé zdraví a pocit pohody – a navíc jsem jedla s velkou chutí. Také jsem se poprvé v životě těšila na fyzický pohyb.

Čím víc jsem si vážila svého těla a milovala je takové, jaké je, tím lépe jsem se o ně mohla starat. Zároveň jsem se radovala ze všech úspěchů a cítila jsem se skvěle ještě předtím, než jsem výrazněji zhubla. Jakmile jsem se naučila poklepávat, začala jsem konečně naplno žít a nalezla jsem vlastní sílu. Čím víc se mi to dařilo, tím snazší bylo ubývat na váze.

Problémy s tělesnou hmotností mi přes deset let bránily v prožívání šťastného a spokojeného života a náhle jsem si uvědomila, že jsem postupovala opačně, než jsem měla. Úbytek tělesné hmotnosti vám nedodá pocit sebedůvěry. Je to přesně naopak – sebedůvěra vám pomůže zhubnout a vaše tělo je silnější a zdravější. Pro mě osobně a pro tisíce klientek a žaček, s nimiž jsem pracovala v nedávné době, nebyla otázka hubnutí a získání sebevědomí nikdy spojena jen s tloušťkou. Vždy bylo důležité, jak vnímáme samy sebe a jakou pozici si volíme ve světě.

Bdělá pozornost má úžasnou sílu, jakmile k sobě začneme být upřímné a jsme schopny vidět věci jasněji. Ale ani to samo o sobě nestačí. Možná vědomě víme, co nás omezuje, ale přesto nejsou naše myšlenky propojeny s činy. A právě tehdy přichází na scénu poklepávání. Stále žasnu nad jeho výsledky, které vidím nejen u sebe, ale i u tisíců lidí, jejichž životy jsme měli tu čest zkoumat při natáčení našeho filmu The Tapping Solution, v rámci on-line programů a při každoročních setkáních, jejichž tématem je poklepávání.

Promarnila jsem spoustu času tím, že jsem si stěžovala, že už jsem „vyzkoušela všechno“, ale „nic nezabralo“. Jediné, co jsem tehdy nevyzkoušela, byl láskyplný a vstřícný přístup k sobě samé. Poklepávání mi to umožnilo a způsobilo neuvěřitelné změny v mém těle i v celém mém životě.

O této knize

Když jsem byla požádána, abych napsala tuto knihu, posadila jsem se na podlahu v kuchyni a rozvzlykala se. Děsila mě představa, že bych měla veřejnosti odhalit svůj předchozí život. A zároveň jsem se nechtěla stát součástí průmyslu, který je zaměřen na ztrátu tělesné hmotnosti a v mnoha případech profituje z toho, že ženy nejsou spokojeny samy se sebou. Taková já nejsem a není to styl kariéry, po které bych toužila.

Nakonec jsem nabídku přijala, ale jen z toho důvodu, že jsem věděla, že se se čtenářkami chci podělit o věci, jež nenajdou v běžné knize o hubnutí. Nevěřím v diety a nechci vám vnucovat cvičební programy. Mým cílem je vést ženy stejnou cestou k objevování a ke zkoumání vlastní osobnosti, jakou jsem si už prošla a jakou ukazuji tisícům klientek a žaček.

V názvu knihy se mluví o „ztrátě kil“, což je i hlavní téma mého internetového kurzu, ale pravda je, že zhubnutí není to nejdůležitější – tedy pokud nadváha přímo neohrožuje vaše zdraví. Podle mého názoru je ztráta kil velmi příjemným vedlejším výsledkem souvisejícím s pochopením faktu, že máte-li rády samy sebe, jste sebevědomější a cítíte se mnohem lépe. A já budu velice šťastná, budete-li na naší společné cestě zažívat takové pocity, protože díky nim se vám otevře celý život. Náhle dojde k úžasnému inspirativnímu posunu ve vnitřním i vnějším světě a vaše sny se začnou stávat skutečností.

Přestože ztráta tělesné hmotnosti nikdy není mou hlavní prioritou, opakovaně vídám, jak se mé žačky a klientky zbavují nadbytečných kil. A právě v tom spočívá kouzlo celého procesu. Díky neuvěřitelně mocnému nástroji – poklepávání –, s jehož pomocí zmírňujete stres a zbavujete se limitujících názorů a představ, dokážete velmi rychle pochopit, co vy a vaše tělo opravdu potřebujete. A pak se můžete více zaměřovat na své emoce a na vztah k vlastnímu tělu a méně na samotné hubnutí. I když to zní poněkud nelogicky, přesně tak mé žačky a klientky ztrácejí kila a udržují si hmotnost naprosto přirozeně a bez zjevného úsilí.

Pokud se někomu podaří zhubnout, je to samozřejmě skvělé, ale já bývám ještě nadšenější, když pozoruji, jak se u žen mění přístup k vlastní existenci a jak začínají žít naplno vlastní život. Přestanou tajit své nitro, a to často ještě předtím, než zhubnou. Začnou mít rády samy sebe a dělají úžasné pokroky ve vztazích a v kariéře. Oslavují svou krásu, nejen kvůli tomu, že se mění čísla na osobní váze nebo na visačce oděvu, ale hlavně proto, že se ony cítí báječně.

Teď už je vám nejspíš jasné, že proces uvedený v této knize je určen především ženám. Poklepávání je účinné v případě obou pohlaví, ale ženy mívají mnohem osobnější vztah ke své tělesné hmotnosti a k vlastnímu tělu, které často vnímají bez potřebného sebevědomí.

Metody uvedené v této knize jsem sestavila pro své žačky a během praxe se sama mnohému stále učím, protože procházet procesem znamená velkou příležitost k interakci a k získávání nových poznatků. V této knize jsem se snažila využívat nejčastější otázky a problémy svých klientek. A zde je stručný přehled témat, která budeme na následujících stránkách zkoumat.

V první části knihy vás seznámím se základy poklepávání a ukážu vám, o co jde a jak a proč tato metoda funguje. Pak vás zavedu na cestu, při níž zjistíte, jak můžete ztratit kila a najít sebedůvěru, protože vás naučím, jak lze tuto metodu využívat k odstraňování zásadní překážky, jíž čelí většina lidí – k překonání paniky. V druhé části projdeme procesem „loupání cibule“ a nahlédneme do hlubších aspektů problémů spojených s tělesnou hmotností a sebedůvěrou. Tento postup vám umožní uvolnit se a pročistit staré vzorce chování a emoce, jež vám v minulosti bránily zhubnout. A ve třetí části knihy zjistíte, že je možné mít úžasný vztah ke cvičení i k jídlu, a naučíte se uvádět nově získané poznatky do praxe, abyste se cítily ještě lépe.

Až budete číst knihu a procházet procesem, snažte se provádět všechna cvičení a využívat meditace spojené s poklepáváním. Meditace, které najdete na konci většiny kapitol, jsou navrženy tak, aby vám pomohly začlenit do života informace z dané kapitoly. A základem je samozřejmě poklepávání. Bez něj by vám proces možná ukázal, proč jste dosud bojovaly s nadváhou, ale neměl by tak dlouhodobé účinky při ztrátě kil a nalezení sebedůvěry, jakých dosáhnete, budete-li poklepávat.

Doporučuji vám, abyste si nejprve přečetly celou knihu a pak se navracely k částem, které vás nejvíce oslovily. Doufám, že se ke knize budete vracet, kdykoli budete potřebovat podporu. Byla bych ráda, kdyby se stala vaším společníkem na cestě.

Jsem nesmírně šťastná, že se s vámi mohu podělit o tento proces, a pevně věřím, že jde o začátek vaší cesty ke zdravému tělu, které je třeba neustále milovat a oceňovat. A hlavně doufám, že vám kniha umožní vydat se na cestu vedoucí k láskyplnému přijetí sebe samé a k pochopení, že jste úžasná a jedinečná žena. Je to výchozí bod, z něhož spatříte svou skutečnou cenu a hodnotu v tomto světě.

I. ČÁST

PŘÍPRAVA NA CESTU

1. KAPITOLA

JAK POKLEPÁVÁNÍ POMÁHÁ PŘI HUBNUTÍ

Dawson Church, Ph.D., měří téměř dva metry, takže tohoto muže přehlédnete jen stěží.

Když jsem přijela do Londýna, vydala jsem se na konferenci, na níž jsme s dr. Churchem měli přednášet o poklepávání. Uviděla jsem ho na druhém konci sálu a měla jsem velkou radost. Stoupla jsem si na špičky, abych mu zamávala na pozdrav. (Mám metr šedesát a při mé výšce nebyla velká naděje, že by mě zahlédl.)

S dr. Churchem jsem se poprvé setkala v roce 2007 při natáčení filmu The Tapping Solution a od té doby jsem měla možnost několikrát s ním spolupracovat. Pokaždé mě doslova uchvátila jeho veselá povaha – směje se tak bujaře, že by mu záviděl i Santa Claus. Proto jsem měla velkou radost, když se s omluvou vymanil z davu, který se kolem něho shromáždil, a hnal se přímo ke mně.

Okamžitě jsem poznala, že mi chce říct něco opravdu zajímavého. Po krátkém rozhovoru na téma „jak se má rodina“ mi nadšeně sdělil, že se právě vrátil z lékařské konference, na níž poprvé prezentoval výsledky testů své nejnovější studie.

Vysvětlil mi, že jeho výzkum potvrdil vědecký základ toho, co jsem osobně prožívala a pozorovala u tisíců dalších lidí – fakt, že poklepávání je neuvěřitelně účinnou metodou pomáhající zmírnit negativní vliv stresu na tělo.

Výzkum dr. Churche, o němž bude řeč v této kapitole, a několik dalších zásadních studií nám umožní pochopit, proč poklepávání pomáhá při hubnutí a při udržení ideální hmotnosti bez diet, stresu a usilovného cvičení.

Poklepávání a hubnutí

Dr. Peta Stapletonová je klinická psycholožka v australském Queenslandu a posledních dvacet let se zabývá problematikou léčby pacientů s poruchami příjmu potravy a zkoumá otázku snižování hmotnosti a specifických stravovacích návyků. Když jsem s ní vedla rozhovor, dokončila právě první (a nejdůležitější) fázi své studie o vlivu poklepávání na touhu po jídle a na hubnutí. Její výsledky byly (a pořád jsou) neuvěřitelně zajímavé – dokazují věci, které opakovaně vídám u svých klientek a žaček.

Dr. Stapletonová chtěla svou studií zjistit, zda poklepávání ovlivňuje snižování tělesné hmotnosti a touhu po jídle, a pokud ano, nakolik je účinné. Spolu se svým týmem pozorovala znatelný úbytek hmotnosti u účastníků projektu, a tak předala některé výsledky mezinárodní lékařské komunitě ještě před ohlášeným datem jejich zveřejnění.

Věk devětaosmdesáti žen, které se zapojily do projektu, se pohyboval v rozmezí jedenatřicet až šestapadesát let a všechny měly takový index tělesné hmotnosti (BMI), že se daly označit za obézní. Osm týdnů se přibližně dvě hodiny týdně věnovaly poklepávání, což je v průměru pouhých patnáct minut denně. Jen díky samotnému poklepávání – aniž by držely dietu nebo cvičily – měla pak téměř každá z nich o sedm kilogramů méně!

Dr. Stapletonová sice očekávala, že poklepávání povede k určitému snížení tělesné hmotnosti, ale přiznává, že byla velmi překvapena, kolik kilogramů ženy ztratily. A ještě úžasnější je, že si hmotnost, na kterou se dostaly po osmi týdnech, udržely dalších šest i více měsíců, přestože většina z nich přestala po ukončení projektu poklepávat.

Čím to je? Jak může poklepávání za tak krátkou dobu způsobit natolik zásadní a trvalý úbytek tělesné hmotnosti? Výsledky výzkumu dr. Stapletonové lépe pochopíme, objasníme-li si účinky stresu na lidské tělo.

Hmotnost ovlivňuje spousta věcí

Uvnitř těla je cosi jako lékárna. Tělo neustále produkuje hormony a další chemické látky, jež potřebuje, aby mohlo správně fungovat. Ale mnozí z nás bohužel berou látku, která v přílišném množství způsobuje přibírání na váze. Užíváme ji denně a nazývá se stres.

Stres vzniká v amygdale, v párové struktuře mající tvar mandlí, jež se nachází v limbickém systému, ve střední části spánkového laloku. Amygdale se říká „požární detektor“, protože jakmile vycítí nebezpečí, oznámí mozku, že má podmínit fyziologickou stresovou reakci typu útok, nebo útěk. A tím se vytváří příliš velké množství hormonu zvaného kortizol, který studie spojují se zvýšenou chutí k jídlu, touhou po cukru a také s ukládáním tuku v oblasti břicha. Reakci typu útok, nebo útěk může v těle vyvolat dokonce i mírný stres, jaký cítíte, když si říkáte, že jsou vám džíny moc těsné, nebo máte obavu, že po dítěti už nikdy nezhubnete. Stejná stresová reakce se projeví, prožíváte-li běžné negativní emoce, například zlost, strach či pocit viny.

Reakce typu útok, nebo útěk připravuje tělo, aby mohlo čelit nebezpečí a bylo schopno buď bojovat s útočníkem, nebo utéct, tedy zvládat situace, v jakých se například ocitali naši předci, pokud potkali v divočině tygra. Od těch časů bylo smyslem stresové reakce zachránit člověka před hrozícím nebezpečím, protože dokáže velmi rychle aktivovat všechny tělesné systémy. Zvýší se hladina adrenalinu, napnou se svaly, stoupne krevní tlak, zrychlí se srdeční pulz a zvýší se hladina cukru, abychom mohli reagovat pohotověji, rychleji utíkat a vyšplhat se výš.

Veškerá energie těla se soustředí na sebeobranu, a proto se základní funkce, jako je zpracovávání potravy, zpomalí nebo zcela ustanou. (Jestliže prcháte před nebezpečím, abyste si zachránili život, není zpracovávání potravy považováno za naléhavou záležitost.) Nicméně neschopnost správně a účinně trávit potravu má negativní vliv na metabolismus a brání tělu přijímat živiny, jež naléhavě potřebuje. Bez nich je v těle stimulován pocit hladu, nikoli proto, že skutečně potřebujete jíst, ale proto, že stresová reakce brání zpracovávání potravy, jež je v tu chvíli k dispozici.

Na rozdíl od našich předků býváme vystaveni mnohem složitějšímu souboru podnětů a stresových faktorů, což znamená, že úroveň stresu zůstává vyšší mnohem déle, takže naše tělo zažívá reakce typu útok, nebo útěk častěji a po delší dobu. Tím se na běžné bázi vytváří potenciál pro negativní účinky na trávení, metabolismus a na hormony.

Takže i když cvičíte nebo jíte zdravě, stres může narušovat snahu zhubnout. A právě v takové situaci se poklepávání stává mocným a účinným nástrojem. Velmi dobře odstraňuje reakci typu útok, nebo útěk, rychle umožní tělu navrátit se do stavu zklidnění, v němž může správně zpracovávat potravu, a podporuje zdravé trávení a rychlejší metabolismus. A nyní si vysvětlíme, jak se to děje.

Jak poklepávání zmírňuje stres

V randomizované kontrolované studii – zlatém standardu vědeckého výzkumu – se tým pod vedením dr. Churche (onoho bodrého obra, o němž už byla řeč) zaměřil na změny v hladinách kortizolu a na psychické symptomy u třiaosmdesáti osob rozdělených do tří skupin. První skupina hodinu prováděla metodu poklepávání, druhá skupina se hodinu věnovala tradiční terapii a třetí skupina nepodstoupila žádnou léčbu.

U lidí z druhé a třetí skupiny se po hodině projevil pouze čtrnáctiprocentní pokles hladiny kortizolu, zatímco u osob, které poklepávaly, se hladina kortizolu snížila v průměru až o 50 procent.

Byla to natolik výrazná změna, že vědci zpočátku nevěřili, že je něco takového možné, a zkoumali vzorky a přístroje, aby zjistili, zda jsou v pořádku. Chtěli mít jistotu, že výsledky jsou přesné, a tak je ještě nezveřejnili, několik týdnů seřizovali přístroje a potom znovu provedli testy. A dospěli ke stejným výsledkům, které pak předali dr. Churchovi.

V průběhu posledního desetiletí byla přesnost výsledků studie dr. Churche zkoumána a potvrzena dalšími vědeckými výzkumy provedenými pracovníky Lékařské fakulty Harvardovy univezity. Tyto studie dokázaly, že stimulace akupunkturních bodů na určitých meridiánech zvyšuje aktivitu jak v amygdale, tak v dalších částech mozku spojených s negativními emocemi. Snímky mozku, pořízené pomocí funkční magnetické rezonance a pozitronové emisní tomografie, jasně ukazují, že při stimulaci akupunkturních bodů utichne požární detektor, jinak řečeno, amygdala se zklidní.

Výzkum provedený na Harvardově univerzitě se sice zaměřoval na stimulaci akupunkturních bodů na meridiánech pomocí jehel, nicméně nezávislá studie, při níž ani subjekty, ani výzkumníci neznali složení testu, potvrdila, že výsledek je stejný, i když se nepoužívají jehly – a body se stimulují poklepáváním.

Poklepávání na akupunkturní body, při němž se člověk zaměřuje na řešení emocionálních problémů, patří do nové vědecké oblasti nazývané „energetická psychologie“. Studie provedené na tomto vědeckém poli si získávají stále větší pozornost, zčásti i proto, že jejich výsledky odpovídají standardům stanoveným Společností pro klinickou psychologii (12. divizí Americké psychologické asociace), jež vyžadují přístup „založený na důkazech“.

Mnozí psychologové a další odborníci na péči o psychické zdraví již začleňují poklepávání do své praxe, což je úžasné, ale pro mě a mého bratra je ještě důležitější, že je každý člověk schopen dosáhnout konečky prstů úlevy. Jakmile víte, jak poklepávat, máte v rukou pomůcku, jež vám bude pomáhat ve chvílích, kdy zažíváte stres. Tato metoda vám dodá neuvěřitelnou osobní sílu.

Pokud byste si chtěli přečíst výsledky mnoha dalších studií dokazujících, jak účinné je poklepávání v případě rozsáhlé škály nemocí a problémů, můžete navštívit webovou stránku http://www.TheTappingSolution.com/science-and-research.php nebo si přečtěte knihu Poklepávání: Převratná léčebná metoda pro život bez bolesti a stresu (Beta – Dobrovský, Praha 2013), kterou napsal můj bratr Nick a stala se bestsellerem v žebříčku The New York Times.

Průkopnický objev

Takže teď už známe některé nejnovější vědecké výzkumy naznačující, jak poklepávání ovlivňuje úbytek hmotnosti a zmírnění stresu, a zároveň vás chci ve stručnosti seznámit s dějinami poklepávání, které ukazují, jak účinná je tato technika při celkovém zlepšování zdraví a stylu života.

Vše začalo v roce 1979, kdy dr. Roger Callahan, psycholog, který do té doby používal tradiční metody, zažil díky poklepávání zcela zásadní průlom při léčbě své pacientky. Stalo se to poté, co studoval body na meridiánech těla, jež jsou základem pradávné čínské léčebné metody zvané akupunktura. Meridiány jsou energetické kanály, jimiž proudí životní síla neboli čchi do různých orgánů a systémů těla. Nacházejí se na obou stranách těla a každý z nich je spojen s určitým orgánem – se žaludkem, žlučníkem, s ledvinami atd. Energii z každého meridiánu lze získávat prostřednictvím jeho „zakončení“, což je přesně dané místo na povrchu těla.

Zakončení meridiánů představují body, do nichž se zapichují akupunkturní jehly a také se na ně poklepává, aby se vyvážilo nebo zvýšilo proudění energie v daném meridiánu. Často to bývají místa, jichž se podvědomě dotýkáme, když prožíváme stres – například čelo, brada a klíční kost –, protože se tím snažíme zklidnit.

Dr. Callahan dosahoval díky poklepávání velkých úspěchů při práci s pacienty. Zároveň dál studoval body meridiánů a soustředil se na spojování tradiční psychoterapie s poklepáváním. Postupně sestavil řadu „algoritmů“, sérií poklepávání, jež se zaměřují na různé problémy. Například vytvořil sérii poklepávání, jejímž cílem je zvládání strachu, a další sérii pomáhající zvládat zlost. Tyto série pak začal učit své studenty.

Jeden z nich, muž jménem Gary Craig, experimentoval s poklepáváním a zjistil, že samotné poklepávání je ještě účinnější než jednotlivé série. Ve snaze zjednodušit celý proces vytvořil jednu sérii poklepávání, jež se stala základem metody, kterou později nazval EFT (Emotional Freedom Techniques neboli techniky emoční svobody). Na Craigově modelu je založena celá řada různých technik využívajících poklepávání. Běžně se používají názvy „poklepávání“ a „poklepávání na meridiánové body“.

Série, kterou Gary stanovil jako základ metody EFT, zahrnuje všechna hlavní zakončení meridiánů a dá se využívat při zvládání mnoha různých problémů. Tato série, jíž se budeme podrobněji zabývat ve druhé kapitole, začíná poklepáváním na ruku, pak se přejde mezi obočí a vně obočí, pod oko, pod nos, na bradu, klíční kost, dále na vnější stranu hrudníku a nakonec na vrchol hlavy.

V době, kdy Craig pracoval na zjednodušení série poklepávání, využívala dr. Patricia Carringtonová, psycholožka a pracovnice katedry psychologie na Princetonské univerzitě, vlastní metodu jednoduchého algoritmu a pozorovala u svých klientů výrazné změny. Carringtonová sestavila takzvanou rozhodovací metodu, kterou ve stručnosti objasním v další části knihy.

Jak Gary Craig a dr. Carringtonová pokračovali ve své práci, upoutaly jejich výsledky pozornost psychologů a výzkumníků, kteří následně poskytují hlubší vhled do otázky, jak poklepávání napomáhá měnit fungování mozku.

Změňte fungování svého mozku

Chceme-li pochopit, proč je poklepávání tak úspěšné – a to nejen při zvládání úzkosti, strachu a traumat, ale i při hubnutí –, je důležité lépe poznat jev, kterému se říká limbická reakce.

Limbický systém je ona část mozku, jež obsahuje aktivní amygdalu podněcující reakci typu útok, nebo útěk, kdykoli vycítí nebezpečí. K témuž procesu dochází, prožíváme-li stres spojený s jídlem. Například když toužíte po čokoládě, dostáváte se do spárů limbické reakce. Je-li váš mozek navyklý reagovat na stres tím, že zhltnete krabici čokoládových sušenek, je velmi pravděpodobné, že přesně to uděláte po dlouhém a náročném dni stráveném v kanceláři.

Poklepávání dokáže rychle zastavit reakci typu útok, nebo útěk a snižuje hladinu kortizolu, a proto jste schopni měnit reakce svého mozku na stres i na čokoládové sušenky. Nemusíte podléhat představě, že je třeba sníst úplně všechny sušenky, protože dokážete včas přestat a zeptat se sebe samých, zda je to skutečně ten nejlepší způsob odreagování.

Je-li touha po jídle hodně intenzivní, pak si člověk jen těžko umí přestavit, že by se zastavil a uvědomil si, zda jídlo opravdu chce a potřebuje sníst. Já osobně jsem byla zvyklá zhltnout na posezení šest cereálních tyčinek (které byly mou oblíbenou pochoutkou během fází „zdravého stravování“), a proto tyto pocity naprosto chápu. Ve chvílích, kdy si říkáte, že pokud to jídlo nesníte, určitě zemřete, jste vydáni všanc limbické reakci, jež je usazena ve vašem mozku nejspíš už mnoho let.

Představa, že lze vycvičit limbický systém, aby na dobře známé podněty reagoval jinak, se shoduje s nedávnými objevy z oblasti neuroplasticity mozku, které potvrzují, že se mozkové dráhy dají měnit. Vědci se domnívají, že pokud trénujeme mozek, aby reagoval na náročný den v práci odlišně, ve skutečnosti měníme funkce jeho neuronových drah, takže je schopen reagovat jinak než v minulosti.

Pracovala jsem s tisíci klientek závislých na jídle z různých emocionálních důvodů a stále mě fascinuje, jak rychle dokáže poklepávání změnit vzorce chování. Když mé klientky poklepávají na stres, který právě prožívají, často říkají: „Ale vždyť ve skutečnosti nejde o jídlo.“ Jakmile si zvyknou poklepávat ve snaze odstranit stres vyvolávající touhu přejídat se, jsou schopny jíst menší porce, aniž si toho všimnou. Jídla nebo situace, jež je předtím podněcovaly k přejídání, prostě ztratí svou moc.

Znamená to, že už nikdy nepodlehnou touze po jídle, když budou mít emocionální problémy? Zjevně ne. Ale dochází k tomu tak zřídka, že tento jev již nepředstavuje překážku na cestě k cíli. Klientky často líčí, že pokud si vzpomenou na jídlo, mají pocit klidu. Říkají mi, že po mnoha letech mohou konečně navštěvovat večírky a skvěle se bavit s lidmi, které neznají, protože už se nezaměřují na jídlo. A po mnoha letech chodí na procházky nebo navštěvují kurzy jógy a užívají si života.

Příběhy o úspěších, jakých dosahují díky poklepávání při hubnutí a získávání sebedůvěry, zahrnují širokou škálu různých okolností, záležitostí a problémů. Jsou velmi rozmanité, ale vždy jasně dokazují, že jakmile klientky začaly poklepávat, zhubly a udržely si takovou hmotnost, o jaké vždy snily. Nicméně ještě důležitější je, že ještě předtím, než se to stalo, byly schopny přijmout své tělo a cítit se dobře.

Proč máte poklepávat, když chcete právě teď zhubnout?

Lidé se mě často ptají, jak rychle jim poklepávání pomůže zhubnout. Mnohé klientky v průběhu prvních týdnů společné práce začnou ubývat na váze, nicméně každý člověk hubne svým vlastním tempem. Poklepáváme-li na zmírnění stresu a tlaku, jejž vyvolává touha zhubnout, je kontraproduktivní zaměřovat se na výsledek. Pokud procházíme tímto procesem otevřeně a upřímně, stane se úbytek hmotnosti příjemným vedlejším účinkem, protože je pro nás mnohem důležitější, že ze sebe máme příjemný pocit.

Na poklepávání je úžasné, že působí i na bolesti hlavy a na téměř všechny typy fyzické bolesti, ale i na nespavost a na negativní emoce, jako je strach, zlost a mnohé další. Můžete je využívat k uvolnění po náročném dni, nebo když se potřebujete soustředit, ale jste už hodně unavené. Fyzické a emocionální přínosy poklepávání nemají konce, a proto je zkoušejte pokaždé, chcete-li se cítit lépe, a brzy zjistíte, že zároveň postupně ztrácíte kila.

S poklepáváním může zhubnout každý

Vědecké studie potvrzující účinnost poklepávání jsou velmi přesvědčivé, ale pro mě osobně jsou nejdůležitější neuvěřitelné výsledky, jakých dosahují mé klientky, já sama a mí přátelé a rodina, protože poskytují jasný důkaz, že poklepávání je při hubnutí nejúčinnější metodou, jakou jsem doposud poznala.

Když jsem s tímto procesem začala, byla jsem hodně skeptická, a dnes doslova žasnu, jak skvěle funguje poklepávání při úbytku a udržení tělesné hmotnosti, stejně jako při získávání sebedůvěry, zmírňování stresu a fyzické bolesti a při mnoha dalších problémech a nemocech. Postupem času jsem se stala vášnivou zastánkyní poklepávání, protože vím, že jeho účinky při hubnutí a obnovení celkového zdraví jsou nepopiratelné. Moje skepse prostě musela ustoupit a přiznat porážku.

Mnohé klientky, s nimiž pracuji, přicházejí stejně skeptické. Vždy oceňuji, když jsou ke mně v této věci upřímné. Stejně jako já ve snaze zhubnout vyzkoušely nespočet jiných metod – různé diety, fyzicky náročná cvičení, hypnózu, meditaci. A po každém dalším pokusu o zhubnutí buď nepozorovaly žádnou změnu, nebo trochu zhubly, ale velmi rychle zase přibraly. Takže proč by poklepávání mělo fungovat jinak?

Ovšem jakmile je vyzkoušely, opravdu zhubly, a to nikoli proto, že by držely dietu, ale proto, že se naučily žít v přítomném okamžiku naplno a s radostí. Poklepávání pomáhá snížit hladinu kortizolu, takže hormony posléze podporují snižování tělesné hmotnosti. A zároveň je vám poklepávání oporou při důsledném provádění změn životního stylu. V knize budu vyprávět mnoho životních příběhů svých klientek, které jasně dokazují, že má-li poklepávání fungovat, není nutné, abyste v ně stoprocentně věřili. Poklepávání je vždycky účinné, ať v ně věříte, nebo ne, a pokud se pro tuto metodu rozhodnete, budete schopni dosáhnout svých cílů, zhubnout tak, jak si představujete, a udržet si vysněnou hmotnost. A teď už přejděme přímo k poklepávání.

2. KAPITOLA

STRUČNÝ PRŮVODCE POKLEPÁVÁNÍM

Nancy prožívala v podstatě neustálý stres na značně vysoké úrovni. Když jí bylo třiapadesát let, rozhodla se přestěhovat z New Yorku do San Franciska a přitom dál vést svou firmu. Jak balila věci, které měla v koupelně, postavila se na osobní váhu. A s hrůzou zjistila, že tolik ještě nikdy předtím nevážila. Ale nebylo to poprvé, co při pohledu na váhu zažívala pocit překvapení a sklíčenosti.

Nancy si už ani nedokázala vzpomenout, kdy neprožívala stres ohledně své tělesné hmotnosti. Řídila se podle určitého vzorce, což znamenalo, že zkoušela nejnovější trendy v oblasti diet, těžce pracovala, trochu zhubla a pak ztracená kila zase rychle nabrala. Jak mi sama řekla, když se jí podařilo shodit pár kil, často mívala pocit, že „za dveřmi už číhají vlci“. Stačila jedna drobná chyba a okamžitě se navrátila ke starému stylu stravování a pak znovu přibrala na váze.

Než se odstěhovala do San Franciska, což považovala za velké dobrodružství, rozhodla se, že zanechá chronické držení diet a stres v New Yorku. „Pořád jsem si říkala, že to přece musí jít i jinak. Chtěla jsem skoncovat se zaběhlým vzorcem chování.“ Nancy slyšela jednu mou přednášku a zanedlouho zjistila, že její bratr používá poklepávání ke zvládání stresu. Když se doslechla o mém programu zaměřeném na hubnutí, rozhodla se, že překoná zažité představy, a ještě před stěhováním se přihlásila do kurzu.

Když se usadila v San Francisku, měla za sebou čtyři měsíce poklepávání a často používala moje poklepávací meditace. Stěhování bylo sice hodně náročné, ale Nancy se díky poklepávání dokázala uvolnit a zklidnit při každé jeho fázi. A pak nastala chvíle, kdy vybalila osobní váhu a znovu zažila překvapení – ale tentokrát velmi příjemné! Během doby, kdy nebyla schopna (ani ochotna) držet se přesně naplánované diety, totiž zhubla.

Na Nancyin příběh jsem narazila na webové stránce pro podnikatelky, kde jej osobně vylíčila, protože byla výsledky poklepávání ohromně nadšena. Zde jsou její slova:

Dnes už netoužím po cukru, sladkostech a sacharidech. Tyhle věci jím jen výjimečně a ani trochu mi nechybějí. A pokud si něco takového dám, vychutnávám si malou porci bez pocitu viny a vůbec nic se neděje. Veškeré drama kolem jídla, tělesné hmotnosti a vzhledu prostě náhle zmizelo. A ještě bych měla dodat, že jsem bez jakéhokoli úsilí zhubla osm kilogramů! Nicméně hlavní je, že už chápu, proč stresování kvůli stravě a váze – a především sebekritika – celý problém jen přiživuje. Konečně je mi jasné, co jsem po celé ty roky dělala špatně! Tohle je jediný program, o němž bezpečně vím, že se zaměřuje přímo na emocionální záležitosti, které jsou skutečnou příčinou všech problémů.

Jste připraveny udělat totéž, co Nancy, tedy zaměřit se na své emocionální záležitosti? Nejprve se tedy naučíme poklepávat.

Jak začít poklepávat

Nejdřív bych ráda předeslala, že pokud jste v této věci úplné začátečnice, naprosto chápu, že vám připadá podivná. Povím vám, jak se na takový přístup dívám já. Vzpomínáte si na chvíle, kdy jste se usilovně snažily zbavit nějaké myšlenky? Jste inteligentní, vnímavé ženy a je vám jasné, že byste měly používat pozitivní odůvodnění, abyste odstranily určitou myšlenku nebo emoci, a přesto to nejde, protože ji cítíte přímo v těle. Může to být pocit úzkosti v hrudi nebo obavy a strach projevující se v žaludku. Poklepávání dokáže přemostit propast mezi tělem a myslí. Jestliže se během poklepávání zaměřujete na určitou myšlenku nebo pocit, tělo se uvolní a vyšle zklidňující signál mozku, který se také uvolní, protože dostal potřebnou zprávu.

Poklepávání je velmi účinné a dalším z důvodů, proč mé klientky dosahují takových úspěchů, je fakt, že tato metoda skvěle funguje i v rámci jejich nabitého programu. Je jednoduchá, pohodlná a za pár minut vás uvede do klidu. A teď přímo k věci. Zde jsou základní kroky poklepávání:

• 1. krok: Zvolte si cíl poklepávání, jímž je váš akutní problém, a sestavte „upomínkovou větu“ (viz strany 39–43).

• 2. krok: Vyhodnoťte intenzitu cíle na stupnici subjektivní jednotky stresu od 0 do 10 (SJS, viz strany 43–45).

• 3. krok: Vytvořte si „ladící větu“ (viz strana 45).

• 4. krok: Poklepávejte na karate bod (viz strana 46) a zároveň třikrát opakujte ladící větu.

• 5. krok: Jemně poklepávejte postupně na všech osm bodů (viz strany 46–47) a nahlas pronášejte upomínkovou větu. Na každý bod poklepejte pětkrát až sedmkrát. Celou sérii opakujte tak dlouho, až pocítíte úlevu.

• 6. krok: Jakmile se začnete cítit lépe, zhluboka se nadechněte a znovu vyhodnoťte intenzitu dané záležitosti na stupnici SJS číslem od 0 do 10.

Je to velmi jednoduché! Na konci této kapitoly si projdeme celý proces ještě podrobněji, a pokud vám víc vyhovuje vizuální způsob učení, podívejte se na video o poklepávání, v němž ukazuji všechny kroky. Najdete je na webové stránce www.TheTappingSolution.com/chapter2.

1. krok: Stanovení cíle poklepávání

Vzhledem k tomu, že čtete tuto knihu, lze celkem bezpečně předpokládat, že toužíte zhubnout a cítit se fyzicky lépe. Nicméně tak jako mnoho žen zřejmě i vy prožíváte rušný život a snažíte se zvládat práci, rodinu a přátele a možná se potýkáte s nemocí nebo s fyzickou bolestí či prožíváte stres kvůli penězům anebo vás trápí hádka se šéfem či s manželem. Právě ona záležitost, která vás v současné době sužuje nejvíc, je vhodným výchozím bodem pro poklepávání.

Může to být například některý z následujících problémů:

• Poslední dobou je práce velmi stresující.

• Trápí mě, kolik vážím.

• Příšerně mě bolí hlava.

A nyní se chvíli zaměřujte na odpovědi na tyto otázky: Co mi právě teď dělá největší starost? Co mě právě teď v životě nejvíc stresuje? Odpovědi si můžete zapsat nebo je mějte na paměti, až budete pokračovat ve čtení. A zároveň si uvědomte, že váš seznam nemusí mít zjevný vztah k hubnutí a k získání sebedůvěry. Velmi často se stává, že stres, jenž ovlivňuje naši tělesnou hmotnost, nemusí být na první pohled spojen právě s tímto problémem.

Pokud se vám vybavilo několik různých záležitostí, začněte tou, která ve vás vyvolává nejsilnější pocit stresu. Žádné odpovědi nejsou správné nebo nesprávné, a proto se zaměřte na problém, který vám vytane na mysli jako první nebo je právě teď nejvíc stresující.

Jakmile si stanovíte cíl a začnete poklepávat, je dobré danou záležitost co nejvíc specifikovat. Je-li například hlavním zdrojem stresu práce, snažte se zjistit, proč je tolik stresující. Máte pocit, že šéf vaši práci nikdy neocení? Nastoupili jste nedávno do nového zaměstnání nebo jste začali podnikat?

Poklepávání na všeobecné záležitosti vám sice zlepší náladu a budete se určitě cítit lépe, ale když přidáte konkrétní detaily – třeba že jste nedávno viděli svou fotografii a vůbec se vám nelíbilo, jak na ní vypadáte –, soustředíte se co nejvíc na pocity, které právě prožíváte. Čím budete konkrétnější, tím lépe dokážete změnit reakci mozku na věc, jež ve vás vyvolává stres. Po chvíli si uvědomíte, že na danou záležitost můžete myslet, aniž to v těle vyvolává napětí a úzkost. A v tu chvíli se konečně můžete uvolnit a zvolit si příjemnější myšlenku nebo činnost.

Pokud se stane, že nebudete vědět, co máte říkat, stačí zaměřit se na pocity. Zároveň si můžete vizualizovat, co se stalo (nebo děje), a pak celý výjev popsat během poklepávání. Když poklepáváte, snažte se vybavovat si problémy či pocity co možná nejpřesněji.

• Zde je příklad obecného výroku týkajícího se stresu vyvolaného fyzickou hmotností: Stresuji se kvůli váze.

• A toto je konkrétnější výrok: Stresuji se kvůli váze, protože jsem nedávno viděla svoji fotografii.

• A ještě přesnější výrok by zněl: Stresuji se kvůli váze, protože jsem nedávno viděla svoji fotografii a mám zlost, že jsem tak tlustá.

Výroky můžete specifikovat mnoha různými způsoby. Někdy je dobré zaměřovat se na intenzitu emocí, jež právě prožíváte. Například:

Mám na sebe zlost, když vidím, jak jsem na té fotografii tlustá.

Jak velkou mám zlost? Příšernou!

Jak bych ji vyhodnotila na stupnici od 0 do 10? Deset!

Kde se zlost projevuje v těle? Cítím ji v žaludku – když o tom přemýšlím, je mi zle.

Nyní už máte konkrétní detaily o zlosti, kterou cítíte, znáte její intenzitu, víte, kde se projevuje ve vašem těle, a tak dále. Podobný proces můžete používat při práci s fyzickou bolestí, kdy se například soustředíte na přesné místo a určujete, kde vás bolí hlava a kdy jste poprvé ucítila bolest hlavy. Ať je problém jakýkoli, vždy se snažte být co nejkonkrétnější.

VOLBA UPOMÍNKOVÉ VĚTY

Upomínková věta musí být krátká – je to pár slov, která zaměřují vaši mysl na cíl poklepávání. Můžete je pronášet nahlas nebo jen v duchu, když budete postupně poklepávat na osm bodů v jedné sérii. Je-li například cíl poklepávání spojen s pocitem zlosti vyvolaným pohledem na fotografii, můžete při poklepávání na jednotlivé body říkat: „Mám zlost… Mám zlost… Mám zlost…“ Zde jsou další příklady upomínkových vět týkající se různých cílů poklepávání:

Cítím se osaměle…

Cítím úzkost…

Bolí mě záda…

A tak dále.

Tyto věty pronášíte, abyste si při poklepávání na jednotlivé body připomněli danou záležitost. Vaším cílem je myšlenka vyvolávající nepříjemné pocity v těle. Upomínková věta vám pomáhá udržovat pozornost, abyste se zbytečně nerozptylovali něčím jiným. Zároveň je to jakýsi barometr, který během celého procesu ukazuje, jaké pocity ve vás určitý problém vyvolává.

Jakmile si zvyknete poklepávat, můžete upomínkovou větu během poklepávání změnit na jednotlivé body. Například řeknete: „Ta zlost… Ta sžíravá zlost… Cítím ji v žaludku… Vyvolává pocit ponížení…“ Je jasně vidět, že když věty pronášíte, jsou stále konkrétnější. V meditacích, které najdete na konci každé kapitoly, ukazuji celý proces ještě názorněji. Můžete je využívat jako návod a přizpůsobit je vlastním prožitkům a emocím. Nicméně zpočátku je lepší soustředit se na pronášení jednoduchého výroku při postupném poklepávání na jednotlivé body.

Volte vlastní slova

Když lidé začínají s poklepáváním, často tvrdí, že „nevědí, co mají říkat“. Ve snaze odstranit tuto překážku uvádím v různých částech knihy jednoduché výroky, které můžete využívat při zaměřování na cíl poklepávání. Zvolila jsem běžná témata, která velmi dobře znám já i mé klientky, ale jen vy dokážete určit, co přesně vám v daném okamžiku vyhovuje. Každý člověk je jedinečný a má svůj vlastní život, a proto vám doporučuji, abyste své prožitky vyjadřovali vlastními slovy. Při poklepávání neexistují správné a nesprávné odpovědi. Nejlepší je důvěřovat vlastním instinktům. Pokud to uděláte a zapojíte se do procesu, který zde předkládám, je v podstatě nemožné, abyste poklepávali špatně.

Řízené poklepávací meditace

Když jsem před pár lety pracovala s klientkou trpící nespavostí, natočila jsem audiozáznam ve snaze zlepšit její spánek. Nahrávka jí pomohla natolik, že jsem udělala kopie, abych je mohla předat co nejvíce lidem.

Od té doby vznikly další nahrávky s poklepáváním, které nazývám „poklepávací meditace“. Lidé tvrdí, že jsou pro ně velmi užitečným výchozím bodem, když se seznamují s poklepáváním, což je skvělé. Nicméně u poklepávání je důležité být co nejkonkrétnější, takže mé nahrávky jsou sice dobrou pomůckou, ale lidem vždy radím, ať poklepávají v souladu s vlastními zážitky a snaží se co nejpřesněji vyjádřit, co prožívají v daném okamžiku.

Chcete-li si stáhnout ranní a večerní meditace zaměřené na zhubnutí, navštivte mou webovou stránku:

www.TheTappingSolution.com/chapter2

2. krok: Používání stupnice od 0 do 10

Jakmile znáte cíl poklepávání, vyhodnoťte jej na stupnici SJS číslem od 0 do 10.

Myslete na cíl poklepávání a všímejte si, jaké pocity vyvolává ve vašem těle. Jaká je úroveň stresu? Číslo 10 označuje nejnepříjemnější pocity, zatímco 0 znamená, že necítíte vůbec žádný stres. Netrapte se tím, zda určujete hodnotu přesně nebo „správně“ – řiďte se instinktem. Zaměřte se na zlost, jež se dostavila při pohledu na onu fotografii. Je-li hodně intenzivní, označte ji číslem 8 nebo 9. Jestliže máte na sebe zlost, ale od chvíle, kdy jste viděla fotografii, už není tak intenzivní, můžete ji vyhodnotit číslem 5 nebo 6. Pokud chcete vidět, jak dojde k zásadnímu posunu, je nejlepší začít s něčím, co můžete označit číslem 5 nebo ještě vyšším.

Sebepřijetí je výzvou, abychom se nesnažili udělat ze sebe někoho, kým bychom chtěli být, ale konečně zjistili, kým skutečně jsme.

ROBERT HOLDEN

SJS je ideální pomůckou při měření intenzity emocí a používáme ji hlavně ze dvou důvodů. Za prvé, když pročišťujeme určitou záležitost pomocí poklepávání, občas prožíváme takovou úlevu, že zapomeneme, jak intenzivní byl problém před poklepáváním. A za druhé jsme schopni vnímat, k jakým změnám dochází během poklepávání. Není to vždy nezbytný krok, ale určitě vám hodně pomůže.

Jak mám říct: „Miluji a přijímám sebe?“

Když učím poklepávat novou skupinu, všímám si, jak lidé znervózní, začnu-li mluvit o ladící větě. Pro mnohé je hodně nepříjemné a občas tak trochu „nevhodné“ říct: „Miluji a přijímám sebe,“ hlavně jde-li o pravý opak toho, co cítí. Naprosto je chápu. Dřív jsem si myslela, že lidé, kteří něco takového říkají, jsou narcističtí nebo prostě jen staromódní. Ale brzy jsem poznala neuvěřitelnou sílu této věty.

Od dětství jsme slýchali, že máme něčeho dosáhnout a že o to musíme hodně usilovat. Proto máme představu, že přijmout sebe znamená smířit se s vlastními nedostatky a nikdy se nezměnit. A přitom právě neschopnost přijmout sebe je hlavní příčinou stagnace. Jsme natolik zaneprázdněni bojováním s vlastními pocity, že si neuvědomujeme, jak nás negativní pocity ovládají, protože se jim bráníme a snažíme se je potlačovat.

Pokud své pocity nepřijímáme, hromadíme stále další emoce. Byli jste někdy nešťastní z toho, že jste nešťastní? Zlobím se na sebe za to, že mám zlost! Už bych měl být chytřejší a nenechat se tím rozčílit! Když odmítáme své pocity, zůstávají emoce uvnitř a vytvářejí hromadu, která je postupně větší a větší. Jakmile začneme milovat a přijímat sebe, odpoutáme se od tohoto vzorce a můžeme si svobodně volit přínosnější myšlenky. Na kurzech vídám velmi často, jak úžasné má sebepřijetí účinky. Je prvním krokem k opravdové transformaci. Moje přítelkyně Kris Carrová tvrdí: „Ve chvíli, kdy přijmeme sebe, si tělo může vydechnout a začít se uzdravovat.“

Pořád je vám ta představa nepříjemná? Když lidem radím, ať říkají, že milují a přijímají sebe, navrhuji jim další větu, která zní: „Přestože se cítím [doplňte pocit], přijímám svůj pocit a jsem v pořádku.“ Dále můžete používat takzvanou rozhodovací větu od dr. Patricie Carringtonové, odbornice na EFT. Při tomto postupu se zaměřujete na emoci, kterou právě prožíváte, a nakonec řeknete: „A jsem rozhodnut…“ Například jste-li přepracovaní, můžete použít ladící větu: „Přestože mám pocit, že je toho na mě příliš, jsem rozhodnut zklidnit se a získat sebejistotu.“

3. krok: Volba ladící věty

Vyhodnotíte-li danou záležitost na stupnici SJS, je třeba vytvořit výrok, kterému se říká „ladící věta“. S její pomocí stimulujete energii cíle poklepávání, na němž budete pracovat. Základní ladící věta zní například takto:

Přestože ............................................................................... [do prázdného místa doplňte cíl poklepávání], miluji a přijímám sebe.

Takže třeba řeknete: „Přestože se stydím, že jsem na fotografii tak tlustá, miluji a přijímám sebe“ nebo „Přestože mně třeští hlava, miluji a přijímám sebe“ nebo „Přestože se stresuji kvůli termínu v práci, miluji a přijímám sebe.“

4. krok: Poklepávání na karate bod

Fyzický proces poklepávání začíná tím, že poklepáváte na takzvaný karate bod (viz obrázek na straně 47) a třikrát pronesete ladící větu. Po obou stranách těla vedou dolů tytéž meridiány, takže můžete poklepávat pravou nebo levou rukou podle toho, co vám víc vyhovuje.

5. krok: Poklepávání na jednotlivé body

Až dokončíte poklepávání na karate bod, jste připraveni poklepávat postupně na osm bodů v jedné sérii, jak je názorně předvedeno na obrázku na straně 47, a zároveň pronášet upomínkovou větu. Zde je přehled míst, kde se body nacházejí:

• obočí

• vnější strana oka

• pod okem

• pod nosem

• brada

• klíční kost

• podpaží

• vrchol hlavy

Stejně jako u karate bodu můžete poklepávat na body na levé či pravé straně těla. Pokud chcete, můžete poklepávat na obou stranách těla zároveň (nicméně to není nutné, protože napravo i nalevo probíhají stejné meridiány, takže je jedno, kterou stranu si zvolíte). Na každý bod poklepávejte při procházení celým procesem pětkrát až sedmkrát, ale nemusíte to počítat. Pokud máte pocit, že je dobré poklepat na daný bod dvacetkrát – nebo stokrát –, udělejte to! Důležité je, abyste při poklepávání na jednotlivé body měli tolik času, abyste mohli pronést upomínkovou větu a nechat ji proniknout do těla.

Poklepávací body

6. krok: Kontrola

Až dokončíte jedno kolo poklepávání, zhluboka se nadechněte. Vnímejte své tělo a všímejte si, co se v něm děje. Položte si následující otázky: Došlo v dané věci k nějakému posunu? Jaké myšlenky se objevily během poklepávání? Jaké jsou teď moje pocity podle stupnice od 0 do 10?

Přemýšlejte o problému, na který jste poklepávali, a vnímejte, jak se právě cítíte. Možná zjistíte, že se intenzita emocí snížila. V tom případě můžete projít další kola poklepávání, používat stejné věty a celou záležitost úplně pročistit.

Například po poklepávání na zlost vyvolanou pohledem na fotografii se během procesu mohou objevit další vzpomínky či pocity. Stává se to velmi často a ve skutečnosti je to nesmírně přínosný jev. Jakmile vypluje na povrch něco dalšího, začněte na to poklepávat. Během procesu „loupáte cibuli“ a odhalujete vrstvu po vrstvě, čímž postupně vytváříte nový vztah k sobě a ke svému tělu.

Doporučuji vám, abyste poklepávali tak dlouho, až se dostaví taková úleva, že se budete cítit výrazně lépe. Většinou to znamená, že na stupnici SJS klesla daná záležitost na číslo 2 nebo 3, takže je už zvladatelná, nebo se dokonce pročistí natolik, že ji vyhodnotíte nulou. Poklepávejte do chvíle, kdy ucítíte, že se zmírnila bolest, ať už je fyzická, emocionální, nebo psychická. Zaměřujte se na své pocity. Proveďte pět kol, nebo jich může být klidně deset. Hlavně se snažte dosáhnout potřebného uvolnění.

Jste připraveni? Chcete to zkusit? Začněte pronášením ladící věty. Proneste ji třikrát a zároveň poklepávejte na karate bod. Pak vyslovte upomínkovou větu a poklepávejte postupně na osm bodů – na obočí, vedle oka, pod okem, pod nosem, na bradu, na klíční kost, v podpaží a na vrchol hlavy. Není důležité, zda bude první kolo dokonalé. Hlavní je, že jste začali poklepávat! Budete-li potřebovat pro začátek jakoukoli radu a podporu, navštivte webovou stránku www.TheTappingSolution.com/chapter2.

Kdy mám přejít k pozitivním výrokům?

Hlavním cílem poklepávání je snížit stres způsobený určitými myšlenkami. Je důležité zaměřovat se na negativní emoce, abyste pozorněji vnímali, jak se cítíte. Je to první a základní krok. Jakmile máte pocit, že je intenzita emocí nižší než 5, můžete začít říkat, jak byste se chtěli cítit. Není to nutné, ale podle mého názoru to člověku velmi pomáhá. Při poklepávání používejte pozitivní afirmace jen tehdy, cítíte-li, že jsou pravdivé. Pokud zjistíte, že vám určitá posilující myšlenka nevyhovuje, zaměřujte se dál na své pocity a poklepávejte. Mějte na paměti, že poklepávání vysílá zklidňující signál mozku, aby věděl, že se může uvolnit. Pokud jste při vnímání negativních myšlenek uvolnění, snáze zpracováváte své pocity, měníte vyladění mysli a můžete si zvolit jinou myšlenku. Uvolněná reakce navíc napomáhá přijímání pozitivních myšlenek, jež jsou příjemné a uklidňující.

Poklepávání vrstvami

Jako příklad poslouží pocit zlosti, jakou jste cítila při pohledu na fotografii. Poklepávání na emoce je jednou z možností, jak se dají postupně odstraňovat překážky, jež vám brání v hubnutí. Nicméně jak už jsem řekla, jde o „loupání cibule“, tedy o proces, při kterém poklepáváme na jednotlivé vrstvy daného problému. A také jsme si řekli, že většinou začínáme s jedním cílem – v tomto případě se zlostí – a pak objevujeme další věci, jež bývají skryty pod prvotní emocí.

Má-li problém několik vrstev, je dobré postupně se na všechny zaměřit, aby se dokonale pročistily. Procházení jednotlivými vrstvami je zpočátku dost náročné, ale realita je taková, že emocionální a fyzické zážitky mívají mnoho vrstev. Pamatujte si, že není třeba dělat všechno naráz. Buďte na sebe hodní.

Jak tedy poznáte, jaký cíl si máte zvolit pro začátek svého zkoumání pomocí poklepávání? Zde jsou čtyři nejběžnější cíle, s nimiž pracujeme: symptomy/vedlejší účinky, emoce, zážitky a omezující názory. Všem typům se budeme věnovat v následující části knihy.

Strom poklepávání: Stanovte si své cíle

Strom poklepávání je dílem Lindsay Kennyové, která je odbornicí na metodu EFT. Jde o úžasnou metaforu, jež vám pomůže pochopit vzájemné spojení mezi všemi dílky skládanky zvané „hubnutí“. Kořeny stromu jsou naše omezující názory – naše představy o tom, co platí a neplatí o nás samých a o okolním světě. Kmen představuje události z minulosti, které často bývají hodně traumatizující a stále nás ovlivňují. Větve jsou projevené emoce včetně pocitu viny, frustrace a beznaděje. A listí symbolizuje vedlejší účinky či vnější symptomy, které se projevují a umocňují náš stres. Mějte na mysli, že netvrdím, že na počátku všech problémů jsou omezující názory. Třeba jste prožili nějakou událost, která po určité době vedla ke vzniku omezujícího názoru na sebe nebo na okolní svět.

V dalších částech knihy budeme poklepávat na všechny body stromu poklepávání. Přestože se nejspíš snažíte zaměřovat pouze na úbytek tělesné hmotnosti, je důležité vědět, že chcete-li jej skutečně dosáhnout, musíte se soustředit na vše, co utvářelo váš vztah k sobě, tělu, jeho hmotnosti a ke stravě.

Často za mnou chodí klientky a prohlašují, že chtějí jenom zhubnout. Když pak společně poklepáváme, vybaví se jim různé události – mohou být z dětství nebo z doby, kdy se rozváděly, ale vždy jde o velmi silné zážitky – a ony si uvědomí, že bolest, jakou tehdy prožívaly, vedla k přibývání na váze a k následnému boji s nabytými kily. Některé klientky zjistí, že přijaly určitou představu a stále se jí drží – například že nikdy nebudou dost dobré nebo že hubnutí je strašlivě namáhavé –, a pochopí, že právě tento názor jim brání v úbytku tělesné hmotnosti.

Někdy se dá zvládnout více částí stromu najednou. Například když poklepáváte na „kořen“ omezujícího názoru, můžete pročistit určitý symptom či vedlejší účinek symbolizovaný listím. Stává se to zcela běžně, poklepáváte-li na záležitost vyvolávající stres. A teď se podíváme podrobněji na jednotlivé části stromu poklepávání.

SYMPTOMY A VEDLEJŠÍ ÚČINKY (LISTÍ)

Problémy se zhubnutím a s udržením hmotnosti, nechuť ke cvičení, touha po jídle a časté přejídání – to vše jsou symptomy a vedlejší účinky. Dají se zařadit do dvou oblastí, jimiž jsou fyzické symptomy a vzorce chování. Symptomy a vedlejší účinky způsobují většinou největší obtíže a lze je nejsnáze identifikovat, protože jsou velmi reálné a zjevné. Přestože se jeví jako samostatné problémy, velmi často bývají pouhým projevem hlubších záležitostí. A je skvělé, když se vám právě ty podaří odhalit a využít jako cíl poklepávání.

Poklepávání na zjevný symptom či vedlejší účinky je vhodným výchozím bodem – a už to samo mívá skvělé výsledky. Dá se velmi dobře používat při zkrocení touhy po jídle. Například máte-li obrovskou chuť na čokoládu, můžete pronášet ladící větu typu: „Přestože vím, že toužím po tabulce čokolády, zcela a úplně přijímám sebe.“ Při poklepávání na body říkejte slova a věty, které vám připomenou, co se právě děje, například „čokoláda“, „šílená chuť na čokoládu“ a podobně.

Poklepávání na určitý symptom často stačí k tomu, aby člověk zjistil, že chuť na jídlo zmizela. Jedna studentka popsala, jak prožívala celý proces, takto:

ŠÍLENĚ MILUJI TYČINKY TWIZZLERS! Měla jsem je ráda už jako malá holka. Ctitelé na střední škole si mě předcházeli velkým balením téhle dobroty. Včera odpoledne spal můj syn na pohovce. Na stolku ležel obrovský pytel sladkostí z víkendové oslavy… Přistihla jsem se, jak se dívám dovnitř a hledám svoje milované Twizzlers. Nebyly tam. Ale! Vzpomněla jsem si, že by mohly být v sáčku nahoře na lednici. Doslova mi začaly téct sliny. Myslela jsem jen na to, jak roztrhnu sáček, ucítím úžasnou vůni Twizzlers a postupně je všechny sním. Vyrazila jsem směrem ke kuchyni. Ale! Jak jsem se blížila k lednici, náhle jsem zahnula do obývacího pokoje, kde jsem si sedla na pohovku a začala poklepávat na problém: JAK ŠÍLENĚ JSEM TOUŽILA NACPAT SE TWIZZLERS!! A po chvíli jsem je už nechtěla. Byl to šok! Dokonce jsem se SNAŽILA Twizzlers chtít, ale najednou mě vůbec nezajímaly. Bylo to úžasné!

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Poklepávání.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.