David Drábek Koule

Příběh vrhačky

Rozhlasové anabolikum z roku 2010

KOULE: Příběh vrhačky

David Drábek

„Každá žena má právo na gravitaci.“

jeden popleta v televizní anketě

© David Drábek, 2011

© Graphic & Cover Design Jan Čumlivski, 2011

© Illustration Pavel Reisenauer, 2011

© Editor Lenka Jungmannová, 2011

© Filip Tomáš - Akropolis, 2011

ISBN 978-80-87481-35-6

ISBN 978-80-87481-36-3 (PDF)

ISBN 978-80-87481-37-0 (ePUB)

OSOBY:

Milena , atletická královna

režisér

asistent

zvukař

hudební redaktor

5 posluchačů

Moderátor

otec matka

teta

strýc

Štrougal, loutka Husák, loutka

Jaroslav Hácha, trenér

Mirka, kolegyně z repre Janka, kolegyně z repre

Radmila, nedostižná legenda

Obsah

1. KRÁLOVNA VE STUDIU

2. NĚCO OD KARLA HÁLY

3.JESTLI POZNÁTE, CO TO JE

4. MILENINO DĚTSTVÍ

5. PO HÁLOVI. HÁCHA

6. MILENA A DUCHOVÉ (POTICHU)

7. MILENA A DUCHOVÉ (NAHLAS)

8. HORAŽĎOVICE

9. V PARTAJI

10. PŘEPIŠTE HISTORII

11. DIKOBRAZ

12. KERAMICKÁ PRASÁTKA

13. RYTÍŘ SMUTNÉ POSTAVY (RADMILA)

14. V CÍLI

1. KRÁLOVNA VE STUDIU

Milena hrdinka této těžkotonážní sondy do hlubin češství, přistupuje poněkud dýchavičně k mikrofonu... Mluví bodře a obojživelně.

Milena (šeptem) Už můžu? Semhle do toho? Aha. Už? Už tam jsem? Kde? (Hlasitě) Jo takhle! (Potichu) Co? Co že dělám? Chrastím? Náramkama? No nesundám, v těch je majlant, mi to tady čórne někdo. Vám se nelíbí moje náramky? Tak to nejste dobrej člověk, víte? To já poznám. To jste u mě tenhleten..., však víte kterej. Eště jednou od začátku, jo?

Pauza.

Co je? Na co se čeká? Na mě? Já čekám na světýlko. Na tohleto. Proč nesvítí? Aha. Já do něj cvrnknu, ne? Cvrnkám do něj jak blázen a nic. Furt nesvítí. To máte pokažený, to studio tady. Horko je tady jak v chlívě. No nesundám si tu štólu, někdo mi to tady sekne... Kerej? Ne norek, činčila. Ne, mně mrtvý zvířata nevaděj. Už jsou jednou mrtvý a prděj na kožich, abych tak řekla. Už maj ukrácený trápení, a to je dobře. Já taky po smrti klidně daruju svý tělo. Co? Ne studentům, to ne, nebudou na mě makat ňáký ucha, dyť jsem byla legenda. Pořád jsem. Daruju ho lidem, co ty orgány potřebujou. To je fuk, který orgány. Cože? Koule? To jste řek vy? Jó, vy! Ne? Tak kterej to řek? Debil nějakej.

Zvuk mobilu.

Jo, můj. Nevypnula. Já na vás už totiž nemám čas, víte? Já mám radu. Musím do televize, holenkové. Já jsem byla svýho času česká královna, zato vy jste umolousaný nuly u čudlíků. Klidně ti takhle zachrastím, slyšíš? Neslyšíš, protože ti nesvítí světýlko. Já ti dám koule, ty dobytku, já mám konexe a ty poletíš. Ty už tady příště nebudeš. Nazdar.

Zvuk rázného odsunutí židle. Chřestýš z náramků a náhrdelníků utichá spolu s kroky majitelky.

Asistent Hysterka, ne?

Režisér Co to meleš před ní o koulích, prosím tě?

Asistent Vtip, ne? Koulařka, ne?

Režisér Ona je na ten dvojsmysl alergická. To je jak vtipkovat před Cyranem o nosu.

Asistent Dyť jste si z ní taky dělali prču, ne? Je srandovní.

Režisér Šoufky si můžeš dělat, když jsi z jejího doslechu, moulo. Jsi blbej? Víš, kam až vedou ty její nalakovaný pařáty?

Asistent K Janečkovi? To nám tady může bejt jedno, ne?

Režisér Sklapni a vypadni. Běž jí zavolat, omluv se a pozvi ji na příště. Mazej.

Asistent zmizí za dveřmi.

Režisér To je materiál.

Zvukař Víš, jak se zabíjej polární lišky?

Režisér  Cože? Jaký lišky zas?

Zvukař Polární lišky. Jak je zabíjej, aby se nezničil kožich. Strčej jim jednu elektrodu do huby a druhou do zadku a pustěj elektriku...

Chvíli ticho.

Režisér Jsem zalezlej celej život tady v tom vydejchaným studiu, nikdo mě nezná a po večerech navštěvuju Anonymní alkoholiky. Žena mi ztlačenkovatěla a děti jsou stejně bezbarvý jako já. A koulařka teď řve do telefonu na ředitele a ty meleš něco o liškách!!! Máš vůbec rád Malýho prince, Zdeňku?

Zvukař Jsem Matěj. Kašlem na lišky.

Cvaknutí dveří.

Režisér Co je zas, co chceš?

Asistent Chce s váma mluvit osobně.

Režisér Kdo? Koulařka?

Asistent Jo. Tady... Au, jen si z mobilu vyndám sluchátka... sorry.

Režisér spíš naslouchá, než že by vedl dialog. Burácení na druhé straně aparátu k nám zaznívá v podobě přílivu tříštícího se o skaliska.

Režisér Ano..., dobře... Omlouvám se za něj... To budu moc rád... Hodí se,

jasně.  Blbeček, já vím, už tu nebude, nebojte se.  Já vím, že se nebojíte, to byl jen takový obrat... Cože? Obrat. Ano. Na barvě kostýmku nezáleží, jsme v rozhlase. Cože? Aha, humor... Promiňte, jsem přetažený a proti vám jsem pan Nikdo.  No snad mám dobré srdce, děkuji., děkuji. Co prosím? Aha, dobře., dobře, zařídím to. Spolehněte se. Nashledanou.

Zvuk odloženého telefonu. Režisér nasucho zakašle.

Zvukař Co chtěla? Přijde?

Režisér Přijde. A chtěla Karla Hálu.

Zvukař Karla Hálu? To bude krapet obtížný, ne?

Režisér Abychom před začátkem jejího vyprávění pustili něco od Karla Hály. Ty už jsi taky přetaženej, viď? Kolik máš cukrovku?

2. NĚCO OD KARLA HÁLY

V této kapitole se odehraje píseň od Karla Hály. Abych řekl pravdu, použil jsem Hálu kvůli své ženě a otci. Milují ho.

3. JESTLI POZNÁTE, CO TO JE

Milena Pěkné odpolko všem dobrým a poctivým posluchačům v naší krásné zemi v srdci Evropy. Něco jsem si pro vás nachystala - hádanky. Jestli poznáte, co to je, jo? Moment.

Zvuk polotvrdého-poloměkkého žuchnutí.

Pozná kdo? Přemýšljte. Kdo se dovolá první?

Posluchač 1 Dobrý den, tady Stanislav z Vlašimi. Já myslím, že je to okap, co se utrhnul a dopadnul na zem.

Milena (hurónský smích) Není. Neuhádnul!!!!

Posluchač 1 Do prkýnka, nevadí. Ale jen jsem vám chtěl, paní Mileno, říct, že vás všichni doma moc obdivujeme a že jste vždycky propagovala naši zem v cizině a že to málokdo dnes takhle umí a že by se do vás nikdo neměl strefovat a že jsme s vámi.

Milena  (dojatě) Stando, Staníku, já vám moc děkuju. Já jsem pro tuhle zemičku dřela až do úmoru a nikdy s tím nepřestanu. Udělal jste mi radost, dobří lidé nevymřeli.

A volá další Posluchač ...

Posluchač 2 Dobrý den, tady Zdena z Říčan. Je to zvuk atletické koule, jak spadne do písku?

Milena  Není, Zdeni. I když se to nabízí, viďte? Je to chyták. Další se nám dovolal...

Posluchač 3  Už? Už mám mluvit?

Milena Kdopak se to dovolal?

Posluchač 3 Tak já nevím... Už mám mluvit?

Zavěsí.

Milena Pán nám nevydržel. Další prosím, pěkné odpolko, tady Milena...

Posluchač 4 Zdravím, paní Milenko, tady Vlaďka z Pelhřimova. Já jsem ve znamení Berana, narozená 25. března 1958. Já bych chtěla vědět, jestli se mi podaří seznámit s nějakým slušným mužem... Jeden se teď objevil a dělají se mu takové jako bublinky slin v koutcích, ale jinak vypadá na slušného člověka. Děti už má velké, tak nevím. Děkuju.

Milena Vladěnko, to bude asi mejlka, holčičko, já nejsem kartářka, já dělala do sportu a teď podnikám a krapet se starám o tuhle naši zemi...

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Koule.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.