David Drábek

Sherlock Holmes

Vraždy vousatých žen

Detektivní mysterium z roku 2010

Toto dílo, včetně všech svých částí, je opatřeno výhradou autorských práv a je chráněno zákonem. Jiné než zákonem předepsané užití je trestné – jde především o přísný zákaz dalšího rozmnožování bez písemného souhlasu nakladatele. Prosím nekopírujte!

No part of this publication may be reprinted, reproduced or distributed in any form or by any means, or stored in a data base retrieval system without prior written permission of the publisher.

© David Drábek, 2012
© eBook studio Lacerta (www.sazba.cz)
© Editor of a Work Lenka Jungmannová, 2012
© Filip Tomáš – Akropolis, 2012
ISBN 978-80-87481-82-0

Tuto hru věnuji své milované sestřičce Evě, co dokáže čelit banditům života stejně geniálně jako S. H.

William Blake

Londýn

Nespoután chodím v ulicích
u Temže, již svět spoutat dal,
cejch mají všichni v tvářích svých,
cejch slabosti, cejch – žal.

A každý výkřik člověka
a každé dětské zděšení
a každé „Nesmíš!“ zdaleka
řetězem mozku pro mě zní.

Kominíček naříká,
že i kostel nad tím zbled,
v zámku povzdech vojáka
po zdi teče jako krev.

Však půlnocí mi nejvíc řve
holka, co jen síru dští
na své škvrně osleplé
a mor na máry manželství.

Osoby:

Nathan Bourák

Sherlock Holmes, detektiv

Dr. John Watson, lékař a jeho přítel

Slečna Molly, pokusný objekt

Paní Hudsonová, bytná

Sestra Abigail, vyvolená

Trevor Batley, kočí

Berany-Berany Doutz, zpěvačka

Henry Osgood, policejní inspektor

Paddy Boy, jeho syn

Úpěnlivé Sestry Sv. Starosty:

Mildred

Ethel Rose

Gretchen

Phyllys

Roxie

Margaret

Red Riding Hood, poustevník

Kdo? (Who?)

1. Ovčelený muž (Prolog)

Ten muž vypadá jako včelín. Vyřezaný z lipového dřeva. Bělovousý a bělovlasý stařec ověšený včelími roji. V tváři bledý jak syrovátka. Včely hučí ostošest, prolézají mužem jako dětskou stavebnicí.

Nathan Bourák Kolik byste mi hádali? Tak schválně. Nehlaste se, klidně volejte… Kolik? Ha? Samá voda. Voda z Temže. V ní mě našli. Je mi −14. Ano, minus čtrnáct. Před tolika lety mě zabili. Rozpárali odshora dolů jak jehně, vyvrhli vnitřnosti a hodili je do stinnýho zákrutu Temže. A zbytek mýho těla šuphej za nima. A já polykal andělíčky a oči se mi ve slábnoucím bublání kalily. A pak mě vylovili. A už už mě chtěli zahrabat na bromptonským krchově, ale přišel on. Mister Sherlock Holmes. A řekl: Moment, moment, chlapi, ne tak hrrr, ještě počkejte s tím jílem. Něco zkusím. On je velkej machr přes včely, to se málo ví. Mý vnitřnosti byly z velký části v tahu, požrali je sumci asi, pokud v tý břečce vůbec… No nic. Holmes dělal ňáký triky s propolisem a mateří kašičkou a takovejma zvláštníma dovednostma včelích kusadel. Nasadil do mý vykydlený dutiny tyhle včelstva, ověsil mě rojema. Trvalo dlouhý měsíce, než mě včely pospojovaly, než ve mně jak ve Frankensteinovi probliknul život… Jsem zčásti jejich úl a zčásti ten starej bastard, kerým sem bejval. Žádnej mazel, nenechte se mást mejma kmetskejma šedinama. Mám za nehtama pinty nevinný krve a dřív bych mnohejm z vás roztlouk lebky polenem a ani se neotřás, ani se neohlídnul. Teď jsem ale tohle. Nemůžu to dělat s ženskou, kořalka moje včely pokaždý pěkně rozzuří, spávám vsedě a málo a všechno kolem mě přehlušuje to úporný bzučení. Ale žiju. Žiju! Dostal jsem čas navíc a nekušním. A volám tady: Sláva Sherlocku Holmesovi, vy parchanti vymydlený, sláva mu!!! Ať se nedostane do spárů svejch běsů, protože ty číhaj za každým rohem a vyčkávaj, až bude nepozornej. Až bude nahej ležet v kádi svejch posedlostí. Sláva mu!!!

Tma.

2. Baker Street

V přijímacím salónu slavného domu. Slečna Molly sedí na sofa a zpod těžkých víček pozoruje vybavení pokoje. Asi nejvíc ji zaujme vycpaný kolpík v muzejní vitrínce, ale těžko říct. Slečna Molly je tak trochu opožděné stvoření. Tulačka. Vlastně je oligofrenní, ale buďme galantní. Vstupuje dr. Watson. Oklepává dešťové kapky z buřinky a skládá deštník.

Watson A hleďme, slečna Molly, dobrý den.

Molly Pane doktor… Dobrý den. Takže tak. Hm.

Watson Copak, slečno Molly?

Molly Takže tady tak sedím. Pan detektív mi dal něco, a že pak uvidíme.

Watson Aha. Nějaký přípravek vám dal ochutnat? Nebo vpíchl do… do tkáně?

Molly Něco jsem snědla.

Watson A?

Molly No jedla jsem už lepší, pane doktor.

Watson A nic vás nebrní, nesvírá, neřeže… Závratě nemáte? Ani ta příšerná hra na housle vás nedeptá?

Molly Ani prd. Nic. (Hlasitě mlaskne) Jen bych pila.

Watson Tak to já zařídím. (Nalévá slečně Molly z karafy vodu) A copak vám to dnes pan Holmes…

Molly Prej něco z tamtý dolní Ameriky nebo tak. Že to tam dělaj ty… rudoušové.

Watson Nějaký indiánský jed?

Molly Asi jo.

Watson Dobré nebe… On vás zase otrávil?

Molly Hořkej trochu. Vy jste hezkej. Moc.

Watson (na rozpacích) Ale no tak, slečno Molly, to máte z toho jedu, to se vám jen zdá. Já vám změřím tep, ano?

Molly To bude moc hezký. Já bysem vás chtěla za muže.

Watson Ale tak to… I vy jedna… Tep v pořádku.

Molly Chcete mě za ženu?

Watson To byste byla teprve otrávená, víte?

Molly A už mám hlad.

Watson Zavolám na paní Hudsonovou. Něco vám donese. (Zmizí na moment za dveřmi)

Molly Rudoušové.

Watson (navrací se a loví cosi ve svrchníku) Slečno Molly, když jste přežila další dávku jedu, tak já tady něco mám, vidíte? Pistácie.

Molly Oříšky nějaký.

Watson Pistácie. Takhle je rozlousknu a dám vám ochutnat.

A Watsonovi se loupání věru nedaří, pistácie mu z prstů vystřelují všude kolem a občas srazí něco z police na zem a slečna Molly se řehotavě směje a vstoupí paní Hudsonová. Drží talíř s dvěma tlustě namazanými krajíci.

Hudsonová Tady to máte, pane doktore. (Zaměří slečnu Molly) Aha, vy. Ne, že tady pánům zase nadrobíte. Vy byste měla jíst nad umyvadlem.

Molly Tak jo. (Bere si krajíce a láduje je do sebe oba naráz nad toaletkou na holení)

Hudsonová No já nevím… Ona je vaše příbuzná?

Molly (huhlavě) Žena jeho. Sem jeho milenka a děláme to všude.

Watson Ale kdeže. Slečna Molly je laboratorní… subjekt. Objekt.

Hudsonová Mně myši nevaděj. To snad radši dělejte ty pokusy na myších, víte?

Watson Paní Hudsonová…

Hudsonová Myši vypadaj podle kukuče, že jim to zapaluje o moc víc… (Odejde)

Slečna Molly se dusí těstem. Vstupuje Sherlock Holmes.

Holmes To má z toho hunajabu?

Watson Z chleba.

Holmes Hunajabu s ní nic neudělalo?

Molly (mezi chrchláním) Ani prd.

Holmes Vy snad máte v břiše měděné potrubí, Molly. Takže jsem ten protijed míchal zbytečně?

Molly Klidně si koštnu. Pan doktor mi dal oříšky… Ácie teda.

Holmes (pohlédne slečně Molly zblízka do očí) To se podívejme. Ani rozšířené zorničky nemáte, ruce se vám nechvějí, pysk nebělá, slabiny předpokládám netvrdnou… Posledně po tom kurare jste měla alespoň kopřivku… Potkani, švábi a slečna Molly přežijí i apokalypsu.

Molly Ten chleba byl dobrej…

Holmes Nějak to působit musí… Slečno Molly, jak se jmenuje opera Gioachina Rossiniho, v jejímž čtvrtém dějství se nachází úžasná Arnoldova árie?

Molly Vilém Tell.

Holmes A slečno Molly, kdo namaloval obraz utonulé Ofélie, co leží ve vodě s prstencem květinek kolem hlavy?

Molly John Everett Millais.

Holmes Tak přeci má ta droga vedlejší účinek – vzdělanost… Kdo že ho namaloval?

Molly Nemám páru.

Holmes Ten malíř!

Molly Nemám páru.

Holmes Ale dlouho to neúčinkuje, demence je zpátky… Watsone, co si mě tak prohlížíte?

Watson Nic… Já jen… Málem jsem vás nepoznal… Vy jste kdo? Tohle je župan Sherlocka Holmese… Promiňte.

Holmes Potíte se… Je vám dobře?

Watson Ano, není. Už tři dny. Snad to bude dobré. Byl jsem zvláštní dítě. Měl jsem mléčné zuby až do promoce. Moje matka ovládala sedm cizích jazyků. Moji pacienti umírají zřídka, a když, tak výhradně v úterý. Snad to bude dobré. (Omdlí)

Tma.

3. Abigail

Po návratu světla na scénu leží dr. Watson na pohovce, chladivý obklad na obličeji. Za oknem zaječí pták. Je to podivně drásavý zvuk, nemístný, nelondýnský. Vystřídá jej včelí bzukot. Poté i ten ztichne a dá prostor kyvadlovým hodinám. Holmes a slečna Molly se sklánějí nad Watsonem, dveřmi vstupuje paní Hudsonová.

Hudsonová Nerada ruším, ale máte návštěvu. A povím vám bez okolků: Nevím, co si o ní mám myslet.

Holmes S tím si nějak poradíme, paní Hudsonová, nedrásejte se…

Hudsonová Že co?

Holmes Pozvěte návštěvu dál.

Hudsonová Copak to máte s obličejem? Že vy jste si ho zase nějak modeloval?

Holmes Zkoušel jsem si zavést pod kůži jisté pryskyřice. Vy jste dosud nečetla mou knihu Rukověť tvářních typů a grimas k určení povahových destinací?

Hudsonová Mám to na nočním stolku…

Holmes Tu návštěvu.

Hudsonová Panu doktorovi je zase zle, že jo? On se mi nelíbí už několik dnů.

Molly Mně se líbí moc. A má kníra hezkýho.

Hudsonová Tady myší konkurentku mohu odvést ven?

Holmes Slečna Molly nám nijak nepřekáží, paní Hudsonová.

Hudsonová (výmluvné kruhovité gesto dlaní) Já jen, aby tu něco neto… Však víte, co myslím.

Holmes Při odchodu ji vlastnoručně prohledám.

Hudsonová Já dovedu tu osobu… (Někomu za sebou) Tak pojďte. No jasně že se tu zouváme, to jsou mi otázky, dyť venku leje…

Paní Hudsonovou vystřídá ve dveřním rámu mnišská postava. Když odklopí kapuci, přidá se k pohledu na hustý temný plnovous i pohled na jemně modelovanou tvář s temně studničníma očima.

Holmes Pojďte dál, pane. Co vás k nám přivádí?

Abigail Nejsem pán, to předně, ano?

Molly To mě poto teda… Baba, jo?!

Holmes Počkejte, nechte mě hádat… Hábit máte spíchnutý poněkud horkou jehlou. Z barevné kombinace a té svéhlavé provensálské krajky soudím, že jste z nějakého samozvaného pseudokatolického společenství. Jílovitá zažloutlá hlína na škorních odkazuje někam do severozápadní Anglie.

Abigail Jsem představená duchovního společenství Úpěnlivých Sester
Sv. Starosty z Topshamu.

Molly Vy dete na maškarák?

Holmes Proč to maskování, madam?

Abigail (úsečně) To se hned všichni musíte ptát na fousy? To mám, do prkýnka, jenom fousy? Mám taky duši!!! „Máte to nalepovací, nebo na šňůrce? Chrocht chrocht chrocht!“

Watson (přijde k sobě. Tedy ne úplně k sobě, kousek od sebe) Fousatá jeptiška, je s námi konec!

Abigail (zamíří zpět ke dveřím) Nemá to cenu, půjdu na Scotland Yard… (Otočkou zpátky) Nesnáším narážky mužů na můj plnovous, jasný? Co na něj furt všichni čučíte? Buď bíbr, nebo bobr, to je vaše!

Holmes Potkáváme ženy s plnovousem velmi zřídka.

Watson Vy nejste halucinace? Vy tu opravdu jste? Pardon! Dáte si něco k pití? (Skulí se bezvládně z kanape na koberec)

Holmes Ležte, Watsone, obsloužím návštěvu sám. Posaďte se a povězte, co vás k nám vede.

Abigail Před touhle chuděrou rozhodně mluvit nebudu.

Holmes Chápu. Slečno Molly…

Molly Stejně už du. Opiju se z nešťastný lásky. (Chvíli se pokouší dost chlípně políbit Watsona na ústa, ale Holmes ji vytlačí za dveře)

Abigail Doufám, že tu chuděru nevyužíváte… Zapáchá.

Holmes Co vás sem přivádí? Podle vystouplých žil na krku a jejich purpurového, oteklého okolí a podle krupénky vyvolané dosud nevstřebaným šokem a taky díky nervnímu předkopávání při nakračování levou nohou soudím, že vás sem dohnal vážný zločin. Ten nejtěžší.

Abigail (kývne) Vražda.

Holmes Dvě vraždy.

Abigail zatvrzelá.

Watson Jak víte, že dvě?

Holmes Při vyslovení toho slova se tady dámě ze zaťaté pěsti mimoděk vzepjaly dva prsty.

Abigail Ano. Dvě vraždy.

Watson Jste neuvěřitelný, Holmesi.

Abigail Někdo zabíjí moje sestry. Bestiálně. Strašlivě. (Napije se) Dobré, co je to?

Holmes Sherry.

Abigail Alkohol?

Holmes Ano.

Abigail Ten nemůžu! Chcete mě opít a v podroušení mi srolovat plachetku cudnosti?

Holmes Ne. Připomínáte mi mého prastrýce. Byl horal a v jednom kuse jódloval.

Abigail zvedá k odchodu.

Odpusťte. Neumím se chovat k ženám. Směs pohrdání a… pohrdání.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Sherlock Holmes: Vraždy vousatých žen.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.