Petr Bitzan

STAROŘÍMSKÝ DEKAMERON

Jonathan Livingstone

OBSAH

Královna gladiátorů

Poseidonovy drahokamy

Úsměv bohyně Afrodity

Koruna bohyně Afrodity

Flaviův  vozataj

Lidová zábava v Koloseu

Flaviovo štěstí

Řím

Flaviovy stíny

Oslavy Saturnálií

Chrám Augusty Faustiny

Flavius a poklad

Skutečné historické události v 1. a 2. století n. l.

Děj povídek a životy hrdinů v historických souvislostech

Královna gladiátorů

PROLOG

„Milý Flavie, tvůj dar je krásný. Je to nádherná soška. Vystavím ji v atriu na oltáři domácích bůžků. Opravdu  je krásná. Docela by mě zajímalo, jak jsi k ní přišel.“

Messala, paní domu a manželka Marka Valeria, toho času  prétora římského magistrátu, zálibně převracela v rukou sošku nahé dívky opírající se o oštěp. Byla asi třicet centimetrů vysoká, z alabastru, vyhlazeného do vysokého lesku. Nastavovala ji různě paprskům svící a lamp, které hrou světla oživovaly průsvitné tělo. Při takové hře se jí zdálo, že soška ožívá a její duch je přítomen zde při hostině. Messalu zaujal detail korunky na dívčině hlavě.

„Neuvěřitelné, ona má opravdovou čelenku. Mramorové perly… jako opravdové.“

Bříškem prstu přejela po hlavičce sošky, sjela po obličeji na její prsa a po břiše až na levé stehno, které lehce hladila. Zdálo se jí, že kámen hřeje, že údy jsou díky procházejícím paprskům teplé, jakoby ten malý zázrak kamenné krásy dýchal a žil.

Všech osm spolustolovníků ji pozorovalo. Messala pohlédla na svého manžela a rozhlédla se po ostatních kolem. Pohledem  skončila na Flaviově  usmívající se tváři.

„Flavie, koho to vlastně dívka představuje? Nějakou bohyni?“

Flavius přelétl pohledem po přítomných, znovu, jako už tolikrát, zhodnotil krásu sochy a zároveň krásu paní domu. Její hedvábná tunika sice tělo zahalovala, nicméně tenká látka nabízela k obdivu až dost.

Zdvihl pohár, který mu otrok, stojící s kratérem opodál, ihned doplnil míseným vínem.

„Připíjím dvěma nádherným ženám. Živoucí bohyni, paní Messale, a ženě legendě.“

„Legendě, Flavie?“ zeptal se Marcus Valerijus, který převzal sošku z rukou své paní a  začal ji studovat.

Aelia Pulcheria se na svém lůžku opřela o loket. Zvědavě natáhla ruku přes stůl, aby i ona ten malý zázrak potěžkala. Zeptala se: „Flavie, proč nás napínáš? Jaká legenda je s touto dívkou spojená? Tak povídej, kdo to je?“

Muž ležící vedle ní na lůžku zdvihl ruku, aby mu otrok dolil, a s lehkým úšklebkem pronesl: „Jak znám Flavia Antonia Laeca, určitě má připravený nějaký příběh. V celém Římě je přece znám, že ke svým sbírkám archiválií přidává úžasné příběhy. Že je to tak, Flavie, i v tomto případě?“

Flavius Antonius Laeca byl zámožným mužem. Věnoval se obchodování se starožitnostmi, které sháněl a kupoval po celé Římské říši. Dokonce vlastnil velice prosperující dílnu, kde se vyráběly překrásné repliky nejvzácnějších kousků šperků, uměleckých děl, nádob,  nábytku, rukopisů, gemm a kamejí. O jeho sbírce vzácných perel a kamenů se vyprávěly neuvěřitelné příběhy.

Flavius odložil pohár na stolek a luskl prsty. „Sýrosi, podej mi brašnu!“

Od zdi se odlepil osobní otrok, který ho doprovázel na všechny hostiny, a z torny vytáhl poměrně silný svitek. S úklonou ho pánovi podal.

„Tohle,“ pozdvihl roličku v plátěném povlaku, „tohle je ten příběh, který může napsat pouze život. Ano, socha má svůj příběh. Vážení, díváte se  na královnu  Kolosea, královnu římských gladiátorů, ženu legendu.“

Aulus Spurius se napřímil do sedu.

„To mi něco říká… Královna římských gladiátorů prý opravdu existovala. Nějaká Amazonka? Jméno si nepamatuji. Ale někde jsem o tom již slyšel. Je to tak, Flavie?“

„Ano, vše se odehrálo asi tak před čtyřiceti lety, za božského vládce císaře Tita. Tehdy na gladiátorské scéně působil jeden z posledních majitelů soukromé gladiátorské školy Sextus Sulpicius Varro. Měl menší školu v Campanii, nedaleko  Neapole, ve vesnici Tarracon.“

Flavius se odmlčel a zhluboka se napil. Ihned si dal dolít další  pohár. Účastníci, zaujati jeho vyprávěním, ztichli  a čekali na pokračování. Ani vybraným lahůdkám se plně nevěnovali.

Aelia postavila  sošku doprostřed stolu a všichni k ní upřeli své zraky.

Messala se naklonila blíž a zakroutila hlavou.

„Zdá se mi to, nebo se ta soška usmívá? Jaký má hrdý výraz v obličeji!“

„Máš pravdu,“ potvrdila její i svůj dojem  přítelkyně Catriona, „ona se opravdu tváří potěšeně a hrdě.“

„No, no, dámy, nebudeme sem zatahovat tajemno. To je vyhrazeno pouze bohům. U Jova, mám ale také takový dojem,“ zakoktal překvapeně Marcus.

Nato se rozpředla debata o tom, co kdo vidí, a jestli je to vůbec možné. Flavius je nechal diskutovat a v klidu čekal, až opět ztichnou. Nakonec paní domu přerušila hádku, která z výměny názorů vzešla, a ponoukla Flavia k pokračování ve vyprávění příběhu.

„Vznešené dámy a vznešení pánové, díváte se na věrnou podobu královny gladiátorů v době její největší slávy. Královny oddílu Amazonek,  královny Lemny. Lemna…,“ pronesl její jméno ještě jednou.

Vedle něho ležící hodovnice  Aenda Nessa  mu položila dlaň na paži a sladce se usmála.

„Drahý Flavie, už jsi nás napnul dost a všichni jsme nesmírně zvědaví na tvůj příběh. Povídej…“

„Nejdražší Aendo, to není můj příběh, to je příběh její. Vše jsem se dozvěděl z tohoto svitku. Je to příběh zajímavý, ale smutný. Takže si doplňme poháry. Bude to dlouhé vyprávění…“

1

Na vrcholku kopce Sextus Sulpicius Varro zarazil koně a obhlédl obzor. Slunce už brzy zapadne a je nutné vyhledat nějaké útočiště. Nejlépe by se hodilo nějaké menší hnízdo,  nějaký menší statek. Nemusel by tolik vysvětlovat a bylo by vysoce pravděpodobné, že  v takovém místě bude pouze správce a nikoli samotný vlastník půdy. Pouhým svým vzhledem Sextus vzbuzoval řadu otázek.

Jako majitel gladiátorské provinční školy a cvičitel gladiátorů měl již vzhled postiženého svou profesí. On sám Vypadal jako gladiátor. Byl vysoký, ramenatý, měl mohutné svaly na pažích i nohou. I díky svému oblečení, řeckému chitonu, se na římský venkov moc nehodil. Mělo to alespoň tu výhodu, že se ho všichni báli. Byl to hřmotný vazoun, stejně tak jako jeho pečlivě vybraný doprovod. Oba propuštěnci, kteří ho doprovázeli, ve všem svého pána napodobovali. Byla to trojice, ze které šel strach.

V dálce zahlédl poměrně nevelký stateček, klasicky rozvržený a uspořádaný. Byl to jen ohrazený prostor s několika staveními.

„Assinie, myslíš, že bychom se tamhle mohli už zastavit? Požádat o nocleh a pohostinství?“ obrátil se na jednoho ze svého doprovodu.

„Ano, pane, myslím, že by to byl dobrý nápad. Když dovolíte, mám čerstvějšího koně, pojedu napřed a zajistím pohoštění.“

„Dobře, jeď, my dva máme koně opravdu už unavené. Moc jsem minulou noc hýřil a cpal se na hostině jako nezavřený,“  uculil se Sextus, když  si vzpomněl na předchozí noc. Ta děvenka, co mu majitel usedlosti podstrčil na noc, byla také velice šikovná a učenlivá. Schopná otrokyně! Hlavou mu prolétlo, že by si měl taky něco takového obstarat, ale myšlenku hned v zárodku zaplašil. K čemu by mu takové děvče bylo mezi tolika  gladiátorskými rabiáty? To by ji musel dát do železné klece, aby si ji ochránil, holka by byla chudák.

„Pane, můžeme také vyrazit. Assinius se o vše postará, ale nemusí mít pohoštění jako první,“ záviděl druhý průvodce s jednoduchým jménem Keltus.

Pobídli koně a zamířili za svým druhem, z něhož viděli jen oblak prachu.

Netrvalo dlouho a dorazili pootevřeným k vratům. U veřejí se jim ukláněl starý otrok. Sextus to zaznamenal s povděkem, protože zachovalý zjev otroka dával naději, že se správcem či samotným majitelem bude dobrá domluva. S výkřikem pobídl koně k rychlému klusu a oba vjeli do dvora.

Okamžitě zaregistroval, že není všechno, jak má být. V levém rohu dvora byla shromážděna veškerá čeleď  muži, ženy, děti. Ticho, které panovalo, bylo výmluvné a napjaté. U stěny maštale stáli další čtyři muži, podle oděvu jeden propuštěnec a tři otroci. Assinius se s jedním z nich rozčileně dohadoval o tom, že by si rádi objednali nocleh a pohostinství. Propuštěnec trval na tom, že nejdříve bude dokončena exekuce, a pak dostanou, čeho si jako pocestní žádají.

Sextus popojel blíž a teprve nyní uviděl předmět hádky. K nevysoké dřevěné koze, používané na řezání delších polen, byla přivázaná dívka. Spíš děvčátko. Na jedné straně široce rozkročené nohy, trup přehnutý přes kulaté spojovací trámky, na druhé straně ruce přivázané až u země. Dívčino pohlaví tím bylo odkryto do prostoru a všichni na ně upírali zraky. Jeden z otroků, postávajících opodál, si stále držel obrovský vzpřímený falus. Sextovi bylo okamžitě jasné, oč se jedná. Dívku chtějí zbavit panenství za účelem dalšího potrestání. Panny zákony zakazují trestat smrtí.

Seskočil z koně a uzdu hodil Keltusovi.  Dvěma kroky se dostal k propuštěnci a hřmotně se napřímil.

„Jsem Sextus Sulpicius Varro, majitel gladiátorské školy. A kdo jsi ty? Co to tu má znamenat?!“ zařval a s posledními slovy vytáhl krátký bič, který mistrně ovládal.

Propuštěnec se přikrčil, když Sextus naprázdno švihl bičem .

„Jmenuji se Ciner, jsem správce tohoto statku, jehož majitelem je ctihodný Quintus Servinus Valerius. Pán mi za dobré služby daroval svobodu a propustil mě z otroctví.“

Sextus si založil ruce v bok a se zuřivým výrazem v obličeji zařval na celý dvůr: „Dobytku! Na něco jsi zapomněl. Takovéhle móresy vládnou v téhle končině?! Oslovuj mě PANE!“

Ciner se přikrčil ještě hlouběji. Uctivě se díval na zem před Sexta a drmolil omluvy: „Omlouvám se pane, prosím za prominutí pane, nechtěl jsem vás rozčílit, pane!“

„Dobře, když jsme si vysvětlili svá postavení,  řekni mi, o co tady jde!“

„Ano, pane, můj pán mi udělil pravomoci, že mohu neposlušné potrestat. A tahle Amazonka je od samého počátku zdrojem rozbrojů, hádek a neposlušnosti. Hrubé neposlušnosti. Včera napadla a pobodala jednoho z otroků pracujících v maštali. Prý proto, že se nechoval dobře ke koním. Nařídil jsem, aby byla zbavena panenství a měla být bičována přes pohlaví až k smrti.“

Sextus se zamračil a myšlenka, která mu bleskla hlavou, ho zaujala. Už mírněji se zeptal: „Jak víš, že je Amazonka? Amazonky se na trh s otroky nedostávají. Raději samy ukončí svůj život, než by žily v zajetí. A také si už v raném mládí uřezávají pravý prs. Tohle děvče má oba!“

Ciner se uklonil a řekl: „Pane, tuhle nám tu nechal pocestný obchodník s otroky. Už ji nechtěl živit a můj pán si myslel, že když jí dáme dobré zacházení, nebude tolik divoká. Ale není tomu tak. Ten obchodník ji prý lacino koupil od kolchidských pirátů.“

„Poslechni, dobytku, ví o tomhle tvůj pán?“

„Ano, pane, hned v poledne jsem vyslal posla. Odpověď přijde až zítra v poledne.“

„Dobrá, jako svobodný občan Říma ti poroučím vyčkat na vyjádření svého pána. Jen on rozhodne, jestli se poprava vykoná tímto způsobem. A nyní nám hostům zajisti vřelé přivítání a bohaté pohoštění. Mám zlaté mince. Nic nebudeme dlužni! Mazej! Padej! Ať to lítá!“

Jen to dořekl, prostranství dvora bylo prázdné. Dokonce dva podkoní již odváděli jejich koně do maštale a jiný otrok odnášel  sedlové brašny ke kuchyni. Tam bylo vidět pobíhající ženy, které urychleně chystaly pohoštění.

Sextus obrátil pozornost na přivázanou dívku. S potěšením obhlédl vyšpulený zadeček s odhaleným pohlavím a přešel na druhou stranu.  Uchopil pramen dlouhých vlasů a odkryl jí tvář. Oči měla zavřené, ovšem jak jí vlasy odhrnul, zarazil ho zuřivý pohled  krví podlitých očí. Nicméně tvář měla jemně řezanou, ústa plná a souměrná, pleť hebkou a čistou. Na takový útlý věk byla krásná. Něco ho napadlo. Opět se postavil k jejímu zadečku a lehce projel škvíru pohlaví. Překvapením polkl. Ta dívka byla vskutku dosud panna. Věděl, že nahmatal panenskou blánu. Tato skutečnost ho zarazila. Čím vším musela projít, a přesto zůstala pannou…

„Keltusi, ta dívka je panna,  přesvědč se taky…“

Keltus napodobil svého pána.

„Ano, pane, opravdu je panna.“

„Opatrně, ať ji o panenství nepřipravíme. Něco mě napadlo,“ dodal, když viděl zoufalé zmítavé úsilí dívky, aby zabránila takovému intimnímu osahávání.

„Keltusi, odvaž ji. Někam ji nechám přes noc zavřít.

Keltus vytáhl nůž a nejdříve dívce osvobodil nohy. Ihned je stáhla k sobě. Pak přešel dopředu a uvolnil její ruce. Nečekal takovou reakci. Dívka byla ke koze přivázaná kdoví jakou dobu. Ale utrpení donucené pozice ji, jak se zdálo, nezbavilo síly. Jako pružina zaútočila na Keltuse, který nic takového nečekal. Zuřivě se mu zakousla do ramene, až vytryskla krev, a gladiátor vykřikl údivem. Vzápětí ho mocným kopem mezi nohy poslala  k zemi.

Sextus chtěl zakročit, ale děvče se vymrštilo do vzduchu a její paty udeřily do hrudního pancíře. Sextus se ohnal spíš reflexně než uvědoměle a jeho otevřená dlaň udeřila dívku do spánku. Ještě ve vzduchu ji zachytil, protože to byla rána prudká a omračující.  Nahé tělo položil na zem.

„Svaž ji a někam ji zavři,“ poručil přibíhajícímu Assiniovi.

Se zalíbením na dívku pohlédl. Byla mladá, velmi mladá, a krásná. Myšlenka se mu vrátila s plnou silou. Vycvičí ji a v aréně postaví proti mužským gladiátorům. Věděl, že v ní je obrovský potenciál. Však se o ní postupně dozví všechno. Ale nyní už pevně věřil, že tohle stvoření je pravá Amazonka.

2

Bylo k polednímu, když Sextus se svými kumpány skončili cvičení. Amazonku vytáhli z chléva hned na začátku a přivázali ji k bytelné sedačce tak, aby  se na ně mohla dívat při cvičení. S její stálou nahotou si nedělali starosti. Sextus vycházel  z předpokladu, že čím větší ponížení nyní zažije, později bude za dobré zacházení vděčná.

Cvičili s meči a štítem  proti holi a pravidelně se u zbraní střídali. Keltus i Assinius byli oba dobří, ale bylo vidět, že Sextus má bohaté bojové zkušenosti. Využíval opravdu netradičních obratů a obraných chvatů.  Amazonka, jak se zdálo na vše hleděla nejdříve s úkosem, později se zdálo, že ji jednotlivé souboje zaujaly. Nicméně čas od času trhla hlavou a obličej i hruď schovala do záplavy svých dlouhých vlasů. Vlastně zakryla se celá, včetně holého klína.

Pán usedlosti, Quintus Servinus Valerius, dorazil v té chvíli, kdy Sextus ukončil cvičení. Chladně ho pozdravil. Nicméně pohostinně pozval Sexta Sulpicia Varro na připravený oběd. Rozhovor plynul trhaně, oba s určitým úsilím hledali náměty na  rozhovor, snažili se vyhnout Amazonce a jejímu potrestání. Když pozvedli poháry plné dobrého vína, Quintus  Servinus  pohlédl Sextu Varrovi do očí.

„Pane, při prvních  zprávách o tom, co se zde včera událo, jsem vás považoval za nějaké pobudy. Dovolte, abych se omluvil za takové myšlenky. Vypadáte jako upřímný, přímý a čestný chlap.“

„K vaší cti musím poznamenat, že ten starý otrok na mě udělal dojem. Že vy nepatříte mezi tu zbohatlickou chátru, která parazituje na naší Římské říši.“ Pozdvihl pohár a naznačil čestný přípitek. Taktéž učinil i Quintus. Ten  po malém doušku pokračoval.

„Nicméně, můj správce Ciner, má moji plnou důvěru a já rád potvrdím jeho rozsudek nad tou divoškou.“

Sextus ani nemrkl a dlouhým pohledem se zadíval na Quinta. Tak dlouho, až ten zrak odvrátil.

„Ano, ještě večer jsme se od Vašeho správce, pane, dozvěděli, co všechno ta vlčice napáchala.“

Sextus se snažil být za každou cenu zdvořilý. Věděl, že jde o jeho sen, jde o mnoho, protože svým činem by se mohl navrátit na výslunní gladiátorských cvičitelů. Zase by získal úctu a vážnost. Mlčel. Když nic neříkal, Quintus pokračoval.

„Myslel jsem, že je to dobrý obchod. Ale ten darebák Titus mě podvedl. Dokonce mi ji  prodal velice lacino. Potom jsem se dozvěděl, že stejně byla po celou dobu pobytu u něj svázaná.  A když si ji chtěli jeho kumpáni Vypůjčit, bránila se tak, že jim zašla chuť na jakékoli hrátky. Prý i svázaná jim utekla.

Tady na statku s  ní byly samé problémy. Nechtěla pracovat, odmítala všechny úkoly a byla neustále trestána. Ciner ji ale nechal zbičovat jen mírně. Nemám rád poškozování vlastního zboží, byť bezcenného. Udělám z ní exemplární příklad.“

Odmlčel se a zhluboka se napil vína, jako by tím chtěl stvrdit svůj rozsudek. Sextus stále mlčel a tak pokračoval.

„Bude zbavena panenství a bude tak dlouho bičována, až k smrti. Zemře v bolestech, aby si to její duše navždy pamatovala i v podsvětí.“

Sextus si teatrálně povzdechl a vzdychnutí utopil v poháru. Když jej odložil, s hlavou na stranu se na Quinta zadíval.

„Pane,  jak je vidět, vy nemáte moc zkušeností s Amazonkami, že?“

Qiuntus se zamračil, nicméně zavrtěl hlavou na znamení, že ne. Cvičitel gladiátorů pokračoval.

„Bojoval jsem s jejich hordami  na řece Thermodon v Malé Asii. Amazonky jsou hrdé bojovnice, urputné, houževnaté a vzbuzující respekt. Než by měly padnout do zajetí, raději se nechaly zabít. Naše legie měla co dělat, abychom se dostali z jejich obklíčení. Tahle dívka se chová podle zvyků Amazonek. Jen je mi divné, že nemá upálený pravý prs. Pane, já vás tohoto břemene zbavím. Koupím tu bezcennou cetku.“

Quintus zavrtěl hlavou.

„Neprodám ji. Bude potrestána.“

„Říkal jste, že si nerad poškozujete svůj majetek. V tomto případě se ho dokonce dobrovolně vzdáváte bez naprostého užitku. Já vám nabízím dva zlaté denáry…“

Sextus zacinkal váčkem u pasu, aby podpořil správný směr protivníkových myšlenek. Po chvíli ticha Quintus vyhrkl.

„Dobře, čtyři zlaté a plácneme si.“

Nyní zase dlouho mlčel Sextus. Potom se nadechl k odpovědi.

„Na to, pane, že jste chtěl majetek jen tak znehodnotit jste zakontroval rychle. Ale sám víte, že cenu vlastně nemá. Já s ní budu mít spoustu potíží. Dám dva a půl zlatých. Souhlasíte? To je konečná cena. Jinak si ji odvezu a peníze tu nechám ležet.“

Quintus napřáhl ruku ke stisku a souhlasu.

„Dobrá, zde jsou vaše peníze. Tahle příhoda mě zdržela víc, než je mi zdrávo. Rád poděkuji za pohostinství a přidám jeden zlatý za občerstvení. Váš správce se o nás příkladně staral. Keltusi, Assinie, připravte nás k odjezdu. Já si jdu promluvit se svou novou otrokyní.“

Oba muži se dali do horečné činnosti, vyvedli koně, připínali sedlové pokrývky, nakládali skromná zavazadla. Odkudsi se vyvalil hlouček lelkujících otroků, kteří sledovali přípravy k odjezdu. Viditelně se všech tří mužů báli.

Když je Sextus míjel, ukázal na dva z nich a rozkázal.

„Hej, vy dva, okamžitě mi přineste čtyři vědra vody. Hned!“

Do otroků jako když střelí. Než došel k připoutané Amazonce, za zády mu přivlekli požadovaná vědra  vody. Zastavil se krok  před dívkou a prohlížel si ji.

Nikdo se od rána nestaral o její potřeby, stále byla připoutaná, jen hlava s dlouhými vlasy klesla o poznání níže. Musela mít hlad, žízeň,  smrděla  močí a byla pokálená. Větší obraz bídy a utrpení ještě neviděl.

„Podívej se na mě!“ poručil.

Dívka nereagovala, dělala, že neslyší.

„Podívej se na mě,“ řekl a když opět nereagovala, popadl jedno z věder a zblízka jí ho chrstl do schovaného obličeje. Šok ze studené vody doprovázelo hlasité lapání po dechu.

„Podívej se na mě!“ poručil po třetí.

Dívka zatřásla hlavou a snažila se mokré vlasy odhodit stranou. Povedlo se jí to jen trochu, ale mokrým závojem jí oči probleskly. Do Sextova zorného pole se dostala jedna ze zvědavých žen.

„Hej, ty,“ přines mi pro ni nějaké oblečení, hrst sušeného masa a pohár neředěného vína, rychle,“ poručil a zapřel si ruce v bok. Svaly mu naběhly a vypadal hrůzostrašně a nepřemožitelně. Žena opravdu nelenila a rychle zmizela splnit jeho rozkaz. Obrátil se opět k dívce a vzal do ruky druhé vědro. Potěžkal ho a pak ještě prudčeji než poprvé ho chrstl dívce přímo do obličeje. Znovu lapala po dechu a notně se zakuckala. Nicméně proud vody jí obličej odkryl úplně.  Sextus  se před ní znovu rozkročil a řekl.

„Právě jsem tě koupil. Jsi má nová otrokyně. Dobře mě poslouchej. Jestli jsi opravdová Amazonka, jak si myslím, že ano, zachováš se podle vašich zvyků  Pokud nebudeš činit obtíže, já ti osobně zaručím, že zůstaneš pannou a postarám se o tebe. Musím pokračovat v cestě, dostaneš koně, dostaneš  napít  a najíst. Od této chvíle budeš součástí mé družiny. Splníš každý můj rozkaz! Nyní dostaneš nějaký oděv, maso a víno. Předtím se ale pečlivě v těch dvou vědrech vody umyješ. Nechci, abys někdy v budoucnu takhle vypadala. Jsem tvůj pán! Rozumíš?“

Dívčiny oči ho bedlivě pozorovaly, zkoumaly a vážily všechno, co viděly. Souhlasu se sice nedočkal. Vytáhl nůž, shýbl se a osvobodil nejdříve dívčiny nohy, potom ruce a přeřízl provaz v jejím pase. Nezaútočila. To bylo dobré znamení. Třela si zápěstí, aby rozproudila krev, hýbala kotníky u nohou a snažila se vstát. Otrokyně držící požadované věci si přivolala na pomoc ještě jednu, společně Amazonku umyly a pomohly jí obléci se. Nakonec vypila pohár neředěného vína a v hrsti žmoulala proužky suchého masa. Zuby odtrhla  jen kousek a hrdě a pomalu ho začala žvýkat.

Sextus to vše pozoroval ze hřbetu svého koně. Usmál se a rukou ukázal na koně, jehož uzdu třímal Keltus. Dívka se najednou rozeběhla a  neuvěřitelným skokem se vyhoupla na koňský hřbet. Nádhera, pomyslel si, zvláště po tom, jak dlouho byla spoutaná a bez možnosti pohybu.

3

Bylo žhavé odpoledne, když Sextova malá karavana prošla vraty na dvůr usedlosti malého hnízda jménem Tarracon, ve kterém se jeho škola gladiátorů nacházela. Prostranství sloužilo také jako cvičiště a právě zde probíhalo odpolední posilování gladiátorů. Jakmile spatřili svého pána a cvičitele, okamžitě se srotili do houfu. Sextův zástupce, vysloužilý gladiátorský propuštěnec, se hned přišel pánovi poklonit a pronesl slova na uvítanou.

„Vítejte pane, doufám, že vám cesta ubíhala podle vašeho přání.“

„Děkuji Thráku, zavolej ženy, ať se postarají o nováčky! Umístíme je prozatím v zadním dvorku, než se rozkoukají.“

Thrák si prohlížel  nové přírůstky, pozorně je zkoumal, sem tam prohmatal mužům svaly, nebo se jim podíval na zuby. Nespokojeně si pro sebe mručel a ve své mateřštině nespokojeně huhlal. Když došel k dívce, udiveně se na Sexta podíval.

„Pane, přivezl jste děvče, co tady s ním?“

„Tahle dívka je Amazonka. Mimochodem, nech jí připravit místnůstku vedle mých komnat. Přeji si, aby byla ubytována vedle mě!“

Gladiátoři se shlukli okolo nich. Začaly padat různé poznámky na adresu nováčků i na adresu dívky. Sextus se na hřbetě koně napřímil a zařval.

„Ticho, holomci, dobře mě poslouchejte! Tato žena je panna a pannou také zůstane, je to  Amazonka, prý z ostrova Lemnu, a v následujícím čase podstoupí zde s vámi gladiátorský výcvik! Není pro vaše potěšení. Pokud zjistím, že se jí někdo dotkl jinak než při zápase, osobně mu rozpárám břicho a jeho střeva mu omotám kolem krku. Je vám to jasné?! Je pod mou přímou ochranou. Dotknout se jí mohu jen já sám! Kdo poruší můj rozkaz, zemře a hodně krutě.“

Cvičenci o krok ustoupili. Znali svého cvičitele Sexta a věděli, že by hrozbu splnil. Sextus ještě víc zvýšil hlas.

„Rozuměli jste všichni?!“

„Ano, pane,“ zazněla jednohlasná odpověď všech přítomných.

„Dobrá, ty,“ ukázal na jednu stařenu, „ připrav v zadním dvorku koupel pro nováčky a ty připrav koupel pro mě a pro Amazonku. Ostatní si dejte rozchod a pokračujte ve cvičení. Při západu slunce se sejdeme u večeře.“ Stará žena se rozeběhla za svými úkoly. Sextus záměrně vybíral a zaměstnával staré ženy, aby se staraly o celou  komunitu a při tom v gladiátorech nevzbuzovaly zbytečné touhy. Všichni věděli, že žena je odměna za dobrý výkon při výcviku. Proto se také všichni snažili, aby si odměnu zasloužili. Sextus pro tu příležitost využíval služeb  zdejšího malého nevěstince. Tím ho vlastně udržoval při životě.

„Pane, jděte se opláchnout, postarám se o nováčky i o koně. Také připravíme malé pohoštění, před večeří. Budu rád, když mě budete informovat o cestě i o svých záměrech,“ prohodil Thrák a posunkem ukázal na dívku.

„Děkuji ti, Thráku, osvěžení přijde vhod,“ prohodil Sextus a vykročil ke křídlu, kde se nacházely jeho místnosti.. O chvíli později stařena ukázala místnost Amazonce a oba pak nasměrovala do koupelny. Nalila horkou vodu, určenou původně pro praní prádla, do veliké dřevěné kádě a doplnila studenou, aby lázeň byla příjemná. Přidala i trochu vonného oleje.  Sextus si začal rozepínat hrudní pancíř z volské kůže, nákoleníky  a odkládal na lavici jednotlivé kusy oblečení, až zůstal stát nahý, jen v bederní roušce. Ohlédl se po dívce. Stála uprostřed místnosti, vedle kádě a rozhlížela se kolem. Pak upřela pohled na jeho postavu.

„No tak, odlož si a vlez si do kádě! Dám ti dneska přednost. A ty, Sileo, ji umyj.“

Dívka pohodila svými dlouhými vlasy a pomalu zdvihla ruce a rozvázala si u krku tkanici hrubé, cestovní tuniky. Sňala ji z ramen a nechala pomalu sklouznout na podlahu. Na chvíli zůstala stát jako Venuše při Paridově soudu, a potom vstoupila do kádě. Ponořila se do vody až po krk a rukama lehce čeřila hladinu. Ačkoli ji Sextus viděl během jejich putování několikrát nahou, nyní stál s rozšířenýma očima a hltal její krásu. Za těch několik dní, díky pravidelnému jídlu,  se příjemně zaoblila a nebyla to již ta vychrtlá divoženka. Silea vzala kus plátna, nakapala na ně trochu mýdla a pozdvihla děvče z vody a začala mu mydlit záda. Sextus se díval jako v tranzu. Náhle tiše pronesl.

„Počkej Sileo, já sám…“

Stařena se zarazila nicméně plátno mu předala a odstoupila kousek stranou. Sextus pokračoval v roztírání mýdlového roztoku po lopatkách a ramenech a pokračoval níž a níž a když skončil se zadní polovinou těla,  pokračoval s mytím přední. Silea mu občas přidala mýdla a on pokračoval dál a dál až končil u prstů na pokrčené noze opřené o obrubu kádě. Myl Amazonku, myl dívku, ze které se chystá udělat bohyni arény, bohyni Cirku, bohyni gladiátorů. Odstoupil od ní a plamennýma očima hltal její krásu a ladnost údů. Ani nevnímal až bolestivé městnání ve svých slabinách, nicméně obě ženy jeho vztyčený úd ano. Myšlenky mu létaly hlavou a Sextus docela zpanikařil, protože tohle se mu ještě nestalo. Chtěl vztáhnout ruku, aby to božské stvoření uchvátil, aby přes všechna předsevzetí porušil své sliby a on vstoupil do toho nádherného těla. Již  napřahoval ruku, chtěje chytit ten zázrak krásy, ale zůstal jen u přání. Amazonka, která dosud jakýkoli rozkaz vykonávala bez jediného zvuku, jakoby četla jeho myšlenky,  promluvila.

„Pane, slíbil jste, že zachováte moji panenskou čistotu. Jakmile ztratím panenství, musím zemřít. Ztratila bych veškerou sílu, kterou nám dává bohyně Artemis a bůh Poseidon. Naše pravidla musíme bezezbytku dodržovat, protože jen díky bohům jsme takové jaké jsme. Ale přesto dovol, abych ti tvou péči oplatila. Vstup do kádě.“

Takový hluboký a nádherně barvitý  HLAS. Sextus jako zhypnotizovaný odhodil stejně zbytečnou  bederní roušku a vstoupil do kádě. Dívka z jeho rukou převzala čtverec plátna, kterým ji omýval, vyžádala si od Silei trochu mýdla a začala Sexta mýt. Začala také na zádech, hnětla mu svaly a omývala jeho hýždě, svalnatá stehna, lýtka a plynule přešla na jeho mohutné ramenní a prsní svaly, břicho, boky. Když došla k  trčícímu údu, sotva se ho rukou dotkla, veškeré bolestivé napětí, které jeho tělo sužovalo a soustřeďovalo se do tohoto místa,  se odplavilo v mohutném výstřiku. Svalnatý  Sextus se zapotácel, protože pocítil u srdce neznámou bolest. Až později mu došlo, že v tu chvíli mu srdce proklál šíp Cupidův  a on  se zamiloval láskou, která nemohla být naplněna.

4

Varrova gladiátorská škola se svým duchem pomalu, ale jistě měnila. Příčinnou byla Amazonka Lemna, pojmenovaná podle místa odkud ji odvezli piráti. Tak Sextus vyhlásil její jméno hned první  den při společné večeři. Že mají mezi sebou ženu, k tomuto faktu se už nikdy nevrátil. Střežil se ale dát najevo, že by svoji náklonnost. mohl věnovat především jí. Aby všechny přesvědčil, že tomu tak není, přenechal její výcvik Thrákovi, ale dohlížel, aby dostávala úkolů mnohem víc, něž by jí v lekcích příslušelo. Cvičila více, než ostatní, cvičila déle než ostatní, až se mnohdy stávalo, že vysílením zůstala ležet na prašném dvoře. Nejdříve se jí několikrát proti Sextovi zastal Thrák, ale odešel po prudké hádce přede všemi s nepořízenou. Lemna si nikdy jediným slůvkem neztěžovala. Na ostatní gladiátory to pomalu ale jistě dělalo veliký dojem a své přezíravé chování z prvních dnů pomalu měnili. Stávala se jejich maskotem. Oni sami, aby se nenechali zahanbit,  nacvičovali boj s plným nasazením, cvičili také do úpadu a jejich forma rostla nevídaným tempem. Oblékala se jako oni, jedla jídla jako oni, trávila skrovný volný čas jako oni a postupně se z ní stával jejich druh ve zbrani, byla jako jeden z nich.

Po čtyřech týdnech cvičení Lemna poprvé nastoupila proti mužskému protivníkovi. Boj s cvičnými dřevěnými meči a štíty. Mladík, proti kterému nastoupila, ji podcenil. Viděl v ní především ženu, dívku, a na to doplatil. Přemohla ho s takovou rychlostí a razancí, že všichni, opravdu všichni zvědavci, zůstali stát s otevřenými ústy. Toho mladíka vyřadila na dva dny ze cvičení. Byl první, a proto se přirozeně stal předmětem posměšků a poznámek o slabém mužství. Ale jak další a další poražení  přibývali, rostla jejich úcta k této štíhlé, ale vytrénované a svalnaté ženě. A jak čas ubíhal, postupně dokázala přemoci skoro všechny. Nakonec zbyli jen dva, které nedokázala porazit a s nimiž mohla díky jejich síle a houževnatosti bojovat bez výsledku celé hodiny. Jedním byl Germán, jemuž přezdívali Teuton, obr a nestvůrná hromada masa, a sám Sextus  Sulpicius Varro. Jejich vzájemná střetnutí byla nesmírně hrubá, silová a často se stávalo, že Lemna měla namále. Nikdo z obyvatel gladiátorské školy Sextův postoj nechápal, Lemna ale ano. Od toho prvního dne se jí majitel gladiátorů vyhýbal. Nedotkl se jí,  kromě pokynů s ní skoro nemluvil.

Jak ubíhal čas, šeptanda o jejích výkonech opustila  zdi gladiátorské školy.

5

Hostinec U Hradeb nedaleko římského  Fóra Romana  poskytoval  ubytování, jídlo a pití na úrovni. Proto se tu hojně zastavovali případně ubytovávali jak bohatí obchodníci, tak senátoři, patriciové nebo i svobodní občané.

Sextus Varro se pohodlně rozvaloval u stolku pro dva a nechal se obsluhovat samotným majitelem. Jeho obvyklý doprovod, Assinius, Keltus a nyní i Lemna seděli na zemi stranou stolku a taktéž využívali služeb hospody.

Valerus, bohatý obchodník s otroky, který byl i Sextovým dodavatelem, si popotáhl cípy tógy a po několika krocích v podloubí  triclinia majitele gladiátorské školy v Tarraconu  zahlédl. Tvář se mu rozlila do úsměvu a ruce rozpřáhl v náznaku objetí, ke kterému ale dojít nenechal.

„Hleďme, sám velký Sextus Sulpicius Varro, jsem rád, že se potkáváme. Vítej v Římě, příteli, opět potřebuješ nějaké čerstvé zboží?“

I Sextus se usmál. Na jeho tváři se ovšem úsměv vyjímal jako posmrtná maska. Takovému hranatému, mohutnému svalovci, cvičiteli gladiátorů, úsměv neslušel.

„Zdravím tě příteli. Říkal jsem si, že se osvěžím a pak navštívím tvou ohradu.  Chystám se příští měsíc pustit do oběhu několik mých gladiátorů a potřeboval bych doplnit zásoby. Víš dobře, že pracuji na venkově a financuji vše z vlastního váčku. Nemám žádné sponzory a dary se v poslední době moc nehrnou. Ale posaď se a napij se se mnou.“

V mžiku se zjevil vedle jejich stolku  otrok číšník a nesl pohár, další džbánek vína a něco studené pečeně na zakousnutí. Valerus si z výšky obhlédl Sextův doprovod a pak se posadil, otrok mu nalil, a když zdolal mohutný doušek, řekl.

„Poslechni, pořád stejný doprovod, ale vidím, žes ho rozšířil o ženskou. Tvoje nová souložnice? Snad nestárneš a nevyhledáváš pohodlí?“

Sextus se zašklebil.

„Příteli, to je Lemna, Amazonka. Díváš se na budoucí královnu římského Cirku.“

Valerus se chtěl opět napít, ale málem se zakuckal a zahltil pod dojmem  takových slov.

„Děláš si ze mě legraci? To od tebe není pěkné!“

„Nedělám. Právě jsme dorazili z Tarraconu, ještě jsme se neubytovali, ale rád bych navrhl Markovi Juniovi Pallusovi, že bych vyzkoušel, jak úspěšný byl můj půlroční výcvik.Rád bych domluvil střetnutí gladiátorů našich škol. Takové malé hry pro zasvěcené. Říká se, že v Římě je nejlepší. Všichni moji gladiátoři vstoupili do první ligy. Směle se mohou postavit kterémukoli protivníkovi ze všech čtyř ludi, gladiátorských škol,  Říma..“

Valerus si přetřel nos a nad něčím dumal.

„Poslechni, dovol mi, abych takové malé hry uspořádal. V menší aréně, ne hned v Cirku. A jestli se tví gladiátoři osvědčí, uspořádám velké představení, kde na závěr prohlásíš, kteří bojovníci budou na prodej. Co říkáš? Za to ti dodám nové maso velice lacino!“

Sextus přimhouřil oči a přemýšlel. Valerus ho až dosud nepodrazil a i jeho ceny  byly dobré. Kývl na souhlas.

„Dobrá, souhlasím.“

Valerus kývl na korpulentního majitele lokálu.

„Hej, půjč nám některého ze svých otroků. Potřebuji ho poslat k Markovi Juniovi Pallasovi.“

Když se posel za chvíli vrátil, doprovázel ho sám Marcus Pallas.

„Salve, přátelé,“ pozdravil a přisedl si ke stolu.

Valerus kývl na hostinského.

„Máme neplánované služební jednání, postarej se o nás. Na můj účet.“

Marcus si nepokrytě zvědavě prohlížel Sextův doprovod. Zejména dlouze spočinul zrakem na Amazonce. Nakonec zvědavost nevydržel.

„Sexte, ona je žena. Opravdu patří k tvému doprovodu? To co říkal otrok, mě velmi zaujalo. Je to tak, že chceš změřit síly a umění  svých gladiátorů s mými?“

Sextus odpověď odložil, protože se přineslo pohoštění. Přítomní se napili a Sextus přikývl.

„Vážený Marku Pallasi, Tvá ludi je v Římě nejuznávanější a jak víš, musel jsem se před časem stáhnout na venkov. Také ti ho doporučuji. Měl jsem čas věnovat se pouze výcviku svých svěřenců. V současné době nabízím, podle svého nejlepšího vědomí a svědomí k prodeji čtyřicet duší. Dokonce počítám, že tak dvacet až dvacet pět vítězů, deset až patnáct standardu a tak pět kanon – futr. Bohužel, ukázalo se, že z nich nic pořádného nevychovám.“

Marcus kývl směrem k Amazonce.

„A ona?“

„Jasný vítěz! Jenže ta není na prodej. Je jen moje. Ta bude královnou mého oddílu. Už jsem v Neapoli zadal pirátům obstarání tak dvaceti, třiceti dívek. Budu mít své družstvo gladiátorek. Budou ozdobou slavností v cirku a obzvlášť v Koloseu. Ale Marku, nezlob se, předváděčka dnes nebude. Nechávám si ji jako tajné překvapení.“

Valerus pomalu upíjel z poháru a velice pozorně naslouchal rozhovoru. Velice ho zaujala hlavně Sextova jistota, s jakou mluvil a sjednával představení. A také se trochu nakazil a chtěl být u toho všeho jako důležitý muž. Nastal čas, aby se hlasitě ozval.

„Sexte, Marku, navrhuji  jednotlivá představení před několika člennou komisí. Složení bych viděl asi takto. Zbylí tři lanisté, majitelé gladiátorské školy v Římě, a dále vyberu čtyři senátory, kteří mají dostatek prostředků, aby mohli pořádat hry ve velkém, alespoň čtyři, pět dnů. I pro ně to bude prestižní záležitost. Vy tím budete pozdviženi nad svoji úroveň. Co na to říkáte?“

„Já se musím vrátit do Tarraconu. Musím své svěřence přivést do Věčného města, takže s tebou souhlasím. Co ty Marku?“ řekl Sextus.

„“Proč ne? Protože budeme protivínské strany, bude to tak nejlepší. Nikdo nás nemůže nařknout z podjatosti, že?“

„Ještě bych měl prosbu, Marku, bylo by možné ubytovat můj oddíl ve tvé škole? Nebo někde poblíž. Nevím jaký hostinec by  ubytoval takovou divokou sběř.“  Sextus se zatvářil starostlivě. Marcus mu připil vínem a jen máchl rukou.

„Vedle mé školy jsou stará a zchátralá zařízení, kde jsem kdysi začínal. Když jsem se zmohl, hodně jsem své prostory rozšířil a zde skoro nepřebývám. Nechám je zrenovovat a uzpůsobit k obývání. Původní kapacita byla šedesát duší.“

„Děkuji. to by mělo stačit. Takže jsme domluveni. Valerus pozve komisi, já přivedu svůj materiál. Nu, uvidíme.“

6

Gladiátorská škola lanisty Marka Junia Pallase byla v napjatém očekávání.  Sextus Sulpicius Varro opravdu dorazil se svými svěřenci během následujících deseti dnů. Dojednaná komise seděla na svých místech a s očekáváním doráželi na oba majitele nejrůznějšími otázkami. Mark se snažil mlžit, Sextus se jen usmíval a stále dokola opakoval

„ Nechte se překvapit. Nu páni senátoři, uvidíte…“

Podle dohody komise se každá škola kvalifikuje pěti dvojicemi vybraných gladiátorů, kteří nastoupí před komisaře v úvodním ceremoniálu. Komisaři určí jednotlivé soupeře, tak jak si přejí, aby gladiátoři spolu bojovali. Boj bude ostrý, ale komisaři zároveň dohodli, že všem poraženým zachovají život. Deset soubojů a jako bonus  nastoupí Amazonka proti vybranému gladiátorovi, kterého určí sám Marcus Pallas.

Přesto, že se Valerius snažil, aby utkání gladiátorů obou škol proběhlo bez větší pozornosti, jen před vybraným  publikem, sešlo se zde nejméně pět stovek diváků. Malá aréna praskala ve švech.

Hlasatel oznámil podmínky jednotlivých zápasů a zdůraznil jejich klasický výběr.

V prvním kole se setkali Sextův Thrák s Markovým Retiariem. Thrák byl mladý, velmi mrštný mladík a jeho protivník Núbijec na první pohled zkušený a znalý svého řemesla. Však také hlasatel vyhlásil, že za své souboje  Núbijec získal již dva dřevěné meče. Souboj byl dlouhou dobu velmi vyrovnaný, ale nakonec zvítězila  zkušenost retiaria. Zahnal mladíka ke hrazení arény a když chtěl proniknout pod hozenou sítí, uklouzla mu noha. V tu chvíli mu černý gladiátor přibodl trojzubcem nohu k zemi. Mladík další zápolení vzdal.

To vlastně byla jediná prohra Sextových svěřenců. Ve všech dalších soubojích zvítězila škola Tarraconu.

Ať se jednalo o souboje Thráka s Hoplomachem, opět Retiaria s Galem, Laqueriem a Dismachaerem, Murmilem se Secutorem a další.

Nutno dodat, že obecenstvo se výtečně bavilo, povzbuzovalo obě strany a ani mezi senátory se nenašel nikdo, kdo by se přidal pouze na jednu stranu. I ostatní tři majitelé škol se nechali strhnout souboji a nepokrytě povzbuzovali vždy toho, kdo právě prohrával. Ale výsledek hovořil jasně. Jedna prohra Sextova gladiátora proti devíti výhrám.

Když mělo být vyhlášeno poslední střetnutí Amazonky s vybraným gladiátorem Markovy školy, Marcus si zavolal svého cvičitele a cosi mu pošeptal. Překvapený cvičitel ihned odběhl a Marcus se obrátil na komisaře.

„Pánové, doufám, že jste se dobře bavili. Zde přítomný Sextus Sulpicius Varro nám v posledním souboji slibuje překvapení. Doufám, že se tak opravdu stane. Jen Vás prosím o pět minut času, aby se můj gladiátor mohl připravit.“

Mezi tím do arény vstoupila Lemna. Diváci zašuměli údivem. Dívka byla oblečená jen do velmi krátké podkasané tuniky. Na zádech měla zavěšený malý kulatý štít, který jí kryl sotva lopatky. U pasu měla zavěšený ocelový disk a v levé ruce  si nesla zhruba dva a půl metru dlouhý oštěp. Pomalu kráčela pískem arény, zastavila se před pódiem komisařů a oštěp zabodla špičkou před sebe. V klidu stála a jen se zvědavě rozhlížela. Diváci hltali její krásu a ladnost údů, pevnost odhalených prsů. Tribunou se rozléhalo udivené šumění obdivu.

Trubač tentokrát uvedl  jejího protivníka fanfárou. Otevřenou brankou  do oválu vešel gladiátor. Diváci vyhekli údivem. Byl to Gal, dvoumetrový obr, vyzbrojený přilbou, oválným velkým štítem a dlouhým mečem. Kožené holenice byly zesíleny železným kováním.

Sextus vrhl na Marcuse zlý pohled, kterého si samozřejmě Marcus všiml. Usmál se.

„Milý Sexte, řekl jsi, že protivníka určím já osobně. Udělal jsem to. Je to můj nejlepší gladiátor, zocelený v cirku Kolosea.“

Sextus nic neříkal. Potom ale vstal, aby upoutal pozornost Amazonky a vykřikl.

„Lemno, právě jsi udělala krůček na cestě slávy. Věřím ti.“

Dívka mu opravdu pozornost věnovala. Gal  toho využil a po několika drobných krocích zaútočil na stojící postavu plnou silou. Hledištěm  proletěl výkřik zděšení. Zdálo se totiž, že ostří meče vedené v úrovni pasu Amazonku úplně přesekne.

Meč prolétl neškodně vzduchem a síla daná úderu  svalnaté monstrum otočila o devadesát stupňů. Amazonka se úderu vyhnula neuvěřitelně vysokým  skokem. Tentokrát hledištěm prolétl výdech obdivu a uspokojení.

Nicméně boj teprve začal a oba protivníci měli ještě dost síly. Gal se mrštně obrátil a novým máchnutím meče opsal další neúspěšný kruh. Nové a nové silové útoky vycházely do prázdna. Jak boj pokračoval, stával se trochu únavným a stejným, nicméně jako by to Amazonka vycítila, změnila svoji obranu.

V jednu chvíli se chopila oštěpu a když se Gal opět díky razantnímu úderu otočil, použila ho jako pevné opěry, vyskočila a mohutným kopem do gladiátorových zad ho poslala k zemi. Úder kopu byl tak silný, že obr vrávoral několik kroků ve snaze vyrovnat balanc, nicméně další kop ho poslal k zemi.

Obecenstvo opět zahučelo údivem a svého hrdinu si našlo. Arénou se začalo ozývat jméno bojovnice.

„Lemna, Lemna, Lemna…“ skandovali.

Ke cti gladiátora nutno říci, že se poměrně rychle zorientoval a znovu zaútočil. Nicméně jeho sebeúcta  byla otřesena. Zahodil štít, odhodil helmu, při úderech si meč přehazoval z levé do pravé ruky a zpět. Snažil se Amazonku nachytat, ale ta se nenechala.

Opět změnila způsob boje. Tentokrát se v kotoulech a výskocích ometala kolem  galského obra v bezprostřední blízkosti. Nyní využila ocelí vyztuženého disku a začala gladiátorovi zasazovat krvavé rány do paží, stehen a často proťala kůži brnění na zádech.

Z Gala se valil pot a začal dýchat tak hlasitě, že to slyšeli i diváci. A každý pokus dostat tu spoře oděnou holku končil dalším a dalším neúspěchem.

Při jednom výpadu jí konečně špička jeho meče zavadila o stehno v dlouhém krvavém šrámu. Jen tak tak unikla dalšímu výpadu. Několika salty, kterými vzbudila nadšený řev diváků se dostala z blízkosti soupeře. Zavěsila si disk opět k pasu a z písku vylovila svůj oštěp.

Gal, zpocený a zadýchaný se zastavil. vydal  ze sebe přidušený řev vzteku a s očima zarudlýma krví se rozeběhl k poslednímu výpadu.

Amazonka stála v klidu až dopolední chviličky. Gal se napřáhl k ráně a dívka se kotoulem dostala před jeho tělo, které běželo se zdviženýma rukama. Aniž ztratila oštěp, zapřela ho o písek a hrot namířila na gladiátorovo hrdlo. Ten si celou situaci uvědomil, až když mu hrot prošel krkem a vynořil se vzadu. Energií útoku se sám napíchl na zbraň. V aréně se rozhostilo neuvěřitelné ticho.

Lemna vstala, došla znovu před tribunu komise a s rukou na srdci se uklonila.

V tu chvíli dav začal opět burácet a ovacemi ji vyprovázel z arény.

Amazončino jméno bylo slyšet ještě dlouho po rozchodu diváků.

Sextus nečekal na vyhlášení poroty, nestál o nadšené objímání ostatních lanistů, ani senátorů. Nejkratší cestou se rozeběhl k Lemně. Když ji drtivě objímal a tiskl si ji k tělu, oči měl plné slz. Jeho sen se mu vyplnil. Takto ji v něm vídal, o tohle se snažil. Lemna byla dobrá žačka.

7

Sextus Sulpicius Varro našel jednak sponzory a jednak  prodal do vlastnictví třicet gladiátorů. Byl to jeho nejlepší obchod v dosavadním životě.  Komisaři z řad senátorů i ostatní majitelé škol o proběhlých zápasech nemlčeli.  Mezi římskou aristokracií, senátory i mezi obyčejným lidem se začaly šířit fámy o neuvěřitelném úspěchu Sextových gladiátorů. Však také se na prodej či převedení do péče přišlo podívat neuvěřitelné množství zájemců i jen lelkujících občanů. Pretoriáni museli dokonce zasahovat a zvědavý dav uklidňovat. Stala se z toho senzace týdne. Lidé také byli zvědavi na TU Amazonku, která dokázala porazit takového kolose, všeobecně známého jako gladiátor Gal. Sextus ji  hrdě ukazoval ve svém doprovodu mezi Assiniem a Keltem. Diváci hlučeli a nahlas hodnotili Lemnin exteriér, hrdé držení těla, její zbroj, způsob jakým držela kopí. A také především její krásu, dlouhé vlasy stažené na temeni do ohonu. Několik diváků, vyhecovaných poznámkami davu se  dokonce vydrápalo na pódium a snažilo se dostat k dívce na dosah. Sextus vycítil příležitost zlepšit si u římského lidu svůj kredit. S úsměvem na ně ukázal rukou a nahlas, aby ho bylo slyšet dostatečně daleko, řekl:

„Lemno, jsou tvoji.“

Amazonka sklonila kopí, popoběhla dva tři kroky, ratiště oštěpu zabodla do půdy, držíce se ho ve výskoku opsala nádherný oblouk a několika rychlými kopy odstranila dotíravce z pódia.

Dav začal šílet. Akce byla bleskurychlá, perfektní.

Sextus postoupil dopředu a vztyčenou dlaní si žádal o klid. To se po chvíli podařilo.

„Přátelé, to byla malá ukázka. Slibuji vám všem více, ale až v aréně Kolosea. Abych mohl nyní uskutečnit svůj záměr a předvést vám více Amazonek, potřebuji prostředky, a jak vidíte, zde jsou na prodej prvotřídní gladiátoři. Licitátore, začni s vyvoláváním!“

Tlustý, kulaťoučký mužík s povislými tvářemi postoupil na okraj pódia a mohutným hlasem začal vychvalovat jednotlivé kusy, líčit dovednosti a obratně licitovat o ceně.

Pro Sexta to byl opravdu nejzdařilejší den jeho života. A když po večerní asistenci při  koupeli se mu Lemna jako vždy odvděčila, byl nesmírně šťastný. Hrdost nad tím, že vlastní tak skvostný kousek majetku začala pomalu a viditelně přecházet ve zbožňování.

Lemna, královna gladiátorů.

8

Amalfi byla vesnice, neskutečná díra, na pobřeží Campanie. Nicméně sem  vedly kroky Sexta Sulpicia Varra. Tahle díra vlastnila malý přístav, kterého hojně využívali piráti a pašeráci všeho druhu a vlastně všech zemí kolem. Ne že by o tom úředníci nevěděli, ale bylo ve všeobecné známosti, že nad konáním v tomto přístavu správa říše přivírala oči. Měli to tak pod kontrolou. Bylo lepší vědět, kde se co nezákonného děje, než nezákonnost potřít a pak se neustále pídit po dalších informacích. Členové mořského bratrstva byli totiž vždy o krok či dva  napřed. Zde měl Sextus sjednanou dodávku nového zboží, tentokrát z pobřeží  vnitřního moře  provincie  Asia.

Keltus podržel Sextovi uzdu koně a bradou naznačil směr k polorozpadlé kůlně u začínajícího kamenného mola. Hromady krámů, klád a prken se povalovaly všude kolem. Nedaleko břehu byla zakotvena obchodní loď řecké provenience. Dva muži vyšli z vyvrácených dveří kůlny a čekali, až k nim majitel gladiátorské školy dojde. Věděli o koho jde a očekávali ho.

Assinius se naklonil ke svému pánovi.

„Pane, všude kolem se ukrývají špinavci, určitě druhové toho darebáka. Musíme být opatrní. Připněte si prosím meč,“  a strčil mu ho do dlaně.

Sextus si přehodil řemen přes rameno. Krátce kývl a taktéž tiše pronesl.

„Lemno, kryješ nám záda, ty Assinie si vezmi levý bok a ty Kelte pravý. Můžeme jít.“

Kapitán a zároveň osoba, která na sebe vzala tíhu obchodu se mírně uklonil.

„Vidím, že držíš slovo, vznešený. I já ho dodržel. Mám pro tebe co potřebuješ. Pojďme prosím dovnitř.“

Naznačil směrem do dveří a ustoupil stranou. Dveře mu přidržel další z kapitánových námořníků s páskou přes oko a se zjizvenýma rukama.

Sextus vstoupil, ale hned na kraji rozlehlé kůlny se zarazil. Hněvivě si dal ruce v bok a rozkročil se na svých svalnatých nohách. V tu chvíli vzbuzoval v očích námořníků hrůzu. A tohohle muže se snažili ošálit! U stěn napočítal šestnáct ženských postav různým způsobem svázaných či zavěšených na trámech, nebo skobách zatlučených do prkenných boků kůlny. Dokonce zpozoroval, že ve stínu se krčí dvě černošky. Ženy byly v dost zuboženém stavu. Jak mohl v přítmí vidět, vlasy měly zacuchané, mnohé měly po sobě rozesety škrábance, modřiny a tři dokonce rány důtkami. Navíc u několika svázaných bylo vidět, jak evidentně trpí.

Sextus se prudce otočil na kapitána nachýlil k němu hlavu a zařval.

„Tohle má být moje zboží? Cožpak můj vyjednavač jasně neřekl, co potřebuji?! Tohle  mi chceš nabízet?!“

Kapitán v leknutí odskočil stranou, nicméně drze prohlásil.

„Pane, také jsem si myslel, že to bude lehký úkol, ale přepočítal jsem se. Chtěl jsi Amazonky. To jsem si dal. Dokonce ti už předem prozradím, že jsem jich získal dvacet dva. Ale šest z nich v nestřežené chvíli skočilo do moře a utopily se. Bouře jim trochu napomohla.“

Sextus ucítil za svými zády tichý sykot Lemny a zrychlené dýchání. Ten muž lhal. Bylo nad slunce jasné, co se stalo. To znal z jejích krátkých vyprávění  o kmeni Amazonek. Pokud taková dívka přišla o panenství, aniž zabila alespoň jednoho protivníka, ztratila nárok zaujmout místo v družině ostatních a raději si vzala život. Takové plýtvání a škoda takového materiálu! To nevypadalo na dobrý obchod.

„Kolik chceš za to všechno.“

Kapitán se úlisně pousmál.

„Jsme si vědomi, že zboží není v právě nejlepším stavu. Nicméně ony se brzo zotaví. Dobrý spánek a jídlo vše napraví. Za to může ta bouře. Trápila nás až k břehům Sicílie. Ale na přímou otázku přímá odpověď. Za kus sto řeckých drachem.“

„Kolik? sto drachem? Hej přiveďte mi tamhle tu, no tu,“ rozkázal pirátům stojícím u stěny. Kapitán máchl rukou, aby je popohnal. Muži  ženu odvázali a přivlekli ji před  Sexta.

„Pusťte ji,“ rozkázal. Muži dívku opravdu pustili a ta se zhroutila na zem. Slabým hlasem něco začala drmolit.  Lemna postoupila kupředu a sklonila se k ní. Tiše jí cosi odpovídala v její řeči. Když se postavila,  z očí jí sršely blesky.

„Pane můj, ta dívka říká, že ty chudinky byly znásilněny a volily raději smrt. Jí prý sám kapitán mučil pro své potěšení.“

„To je lež, přece nebudete věřit otrokyni! vymýšlí si!“ oponoval drmolivě pirát.

„Tak lež, ano, kolik jich zůstalo pannami? Zdůraznil jsem, že chci Amazonky, ale také aby všechny byly panny! Musíme se přesvědčit. Lemno, ujmi se toho!“

„Ano pane, prohlédnu je. Je tu ale poměrně temno.“

Kapitán projevil aktivitu, protože se necítil pevný v opánkách.

„Hej, přineste sem ten stůl a voďte tady pánovi jednu po druhé!“

Jeho druhové nelenili, přivlekli mezi dveře stolek a přiskočili k první dívce na levé straně. Když ji odvázali, třetí z ní aktivně strhl beztak skoro nic nezakrývající tuniku. Hodili jí na stolek , jeden ji uchopil za ruce a dva jí roztáhli doširoka nohy, ačkoli se dívka zběsile bránila. Lemna jí něco řekla, takže se uklidnila a Lemna mužům poručila, aby ji pustili. Děvče zůstalo ležet, ale oči si zakryla oběma rukama.

„Je panna,“ prohlásila Lemna, když dokončila prohlídku. Ostatní slyšely, co řekla, dokonce se dobrovolně před Lemnou prohlídce podrobily včetně toho, že se rády zbavily svých hadrů. Nahota jim vadila méně, než usmolený, zapáchající oděv, který měly dosud na sobě.

Amazonka dívky roztřídila. Tři pannami nebyly, obě černošky a jedno starší děvče.

Sextus si dal ruce v bok a na svých svalnatých nohách se výhružně rozkročil.

„Poslední slovo. Kolik chceš za kus. Beru jen panny, tyhle jsou pro mě bezcenné!“

Kapitán se zamračil. Myslel si původně, jak na toho chlapíka gladiátora vyzraje, dokonce zosnoval po uzavřeném obchodu přepadení, aby si mohl dívky nechat. Hodlal je odvézt do Řecka a prodat tam. Nyní situace vypadala jinak.

„Noo…,“ protáhl dlouze, „ myslím, že padesát řeckých drachem to spraví.“

„Já ti povím, co to spraví! Tys mě podvedl! Místo zboží jsi mi dodal umořený a bezcenný šunt. Víš, co mě bude stát, než je postavím na nohy? Myslím také, že je spravedlivé, aby ses podílel na budoucích výdajích.  Dám ti za kus deset řeckých drachem.  To máme sto třicet. Možná tě to poučí, abys lépe plnil podmínky dohody!“

Než mohl pirát odpovědět, obě černošky z dění pochopily, že je pán nechce, že je odmítl a že zůstaly v rukou pirátů. Naráz se pustily do kvílivého, nervy drásajícího jekotu. Jedna z dívek cosi drmolivě vysvětlovala. Lemna s překvapením poslouchala a pak se před Sextem sklonila.

„Pane můj, rozumím té řeči, je to nářečí našich sester od řeky Termódontu. Říkají, že byly zbaveny panenství již svým kmenem v útlém dětství. Pak byly prodány na sever do otroctví. V jejich kmeni jsou ženy  vynikajícími bojovnicemi, které se vyrovnají mužům  hluboko v horkém kontinentu. Když je prý necháš v rukou pirátů, zahynou hrůznou smrtí. Viděly, jak se na těch šesti dívkách vystřídala celá posádka. Každý den  na jedné! Raději tě prosí o smrt tvojí rukou.“

Sextus se zarazil. Dívky se za neustálého ječivého naříkání plazily k jeho nohám a čelem tloukly o zem. Už je chtěl odkopnout, když uslyšel tichý hlas Lemny.

„Černé bojovnice mají opravdu zvuk. Amazonky by si je mezi sebou jen tak nenechaly.“

„Černé bojovnice,“ zahučel si pro sebe a nahlas řekl, „ a tyhle tři mi dáš za polovic. Patnáct drachem.“

Pirát se zaškaredil.

„Tohle není obchod, to je sprostá loupež! Na to nepřistoupím. Hejá,“ zařval náhle, ze záhybů roucha vytáhl dýku a vrhl se s ní na Sexta. Když ji zdvihl k úderu shora, Sextova  pěst zasáhla jeho spánek. Ve stejné chvíli  v krvi zůstali ležet jeho kumpáni. Byl to jasný signál k útoku na Sextovu družinu. Ostatní piráti se drali rozvalenými vrty dovnitř se zbraněmi v rukou. Mnozí útočníci si ani neuvědomili, jak rychle odešli na věčnost k bohům.  Boj netrval dlouho. I když přesila pirátů byla zřejmá, okolo čtveřice se brzy nakupila hromada těl.  A když dokonce do soubojů zasáhly Amazonky, které se zmocnily zbraní, piráti rychle vyklidili pole. Když Sextus hledal tělo kapitána, zjistil, že mu někdo podřízl hrdlo.

Přesunuli se z kůlny ven na prostranství. Piráti se vrhli do vody a plavali k lodi. Jen jeden, zraněný na noze se snažil odplazit z dohledu.

Sextus k němu došel a pirát se přikrčil očekávajíc ránu z milosti. Strčil mu do ruky váček s penězi a hlasitě prohlásil.

„Přesto, že jste cháska prolhaná, přišel jsem uzavřít obchod. Zde jsou vaše zasloužené peníze. Nikdo nemůže říci, že Sextus Sulpicius Varro je zloděj!“

9

„Aáách…,“ vydechl Valerus, když mu otrok prohnětl zádové svaly a lněnou osuškou mu stíral přebytečný  vonný olej ze zad. Posadil se na lehátku, kolem boků si ovinul pás bílé bavlny, a zamířil ke stěně, kde na stolku stály poháry s vínem. Tentokrát se posadil do pohodlného křesílka a mezi doušky vína uždiboval z bohaté nabídky. Lázně byly malé, ale komfortně zařízené. Personál  nevtíravý a vždy po ruce.

Sextus se k němu připojil vzápětí.

„Byl jsem se před naší schůzkou podívat na tvoji nabídku. Myslím, že se mezi nimi dá vybrat dobrá skupina.“

Hlasitě si povzdychl a také ochutnal z nabízených lahůdek. Po koupeli a masáži se cítil unaveně, nicméně spokojeně.

„Však mi to dalo zabrat, v Galii moc nabídek nebylo, v Hispánii sice bylo z čeho vybírat, nicméně měl jsem na mysli určité typy otroků a ty se moc nevyskytovali. Něco z Thracie, Asie, Panonie. Nasadil jsi laťku hodně vysoko!“

Valerus postupně vypočítával na prstech, kde všude byli jeho obchodní partneři. Sextus se podrbal za uchem a vážně přikývl.

„Máš pravdu příteli.  Nasadil. Ale počkej na podzim! Skupinu, cos mi poslal před měsícem, připravuji několikafázově. Jsou mezi nimi určitě i talenty. S těmi co si vyberu budou  mí gladiátoři opravdovou ozdobou  římských  her a navíc, oddíl mých Amazonek předvede úžasnou podívanou. Víš, že jsou tak dobré lukostřelkyně, že dokáží každé dvě vteřiny vypustit šíp a neminou se cíle?“

„Apropó, pověz mi něco o nich. Jak jsi je dostal do Tarraconu? Jak se chovaly?“

Sextus se usmál.

„Nebudeš tomu věřit, ale Lemna je neskutečná Amazonka. Okouzlující, chytrá, důsledná, houževnatá, krásná, ano krásná a má neuvěřitelnou sílu osobnosti.“

Valerus s hlavou na stranu upřeně Sexta pozoroval. Když si všiml, že Sextus na něho také zírá, zamrkal a myšlenky, které mu bleskly hlavou raději spolkl. Začal řeč odjinud.

„No tak mi vyprávěj, jak jste se dostali do Tarraconu a jak to bylo dál…“

„Pojďme se přesunout na lehátka. Je toho totiž tolik k vyprávění… a chlubení!“

Pohodlně se uložili ve vedlejší místnosti na lehátka. Kolem stolků polehávalo a bavilo se několik Valerových přátel a několik senátorů. Valerus svého společníka všem představil. Při zaznění jeho jména se všichni přítomní začali usmívat. Souboje jeho gladiátorů a gladiátorů  lanisty Marcuse Junia Pallase se staly legendárními. Zejména souboj Amazonky a monstrózního Gala se probírala při kdejaké příležitosti. Valerus se k obecenstvu obrátil s výzvou.

„Přátelé, zde přítomný Sextus Sulpicius Varro, majitel gladiátorské školy v Tarraconu má zajímavý příběh. Pojďme si ho společně poslechnout. Týká se jeho oddílu Amazonek, které cvičí pro podzimní hry. Prý je ochoten svoji skupinu přihlásit  a předvést přímo v cirku Kolosea.“

Sextus se napil a s pohárem v ruce se rozhlédl po svých posluchačích.

„Tedy, když jsme zlikvidovali zákeřný útok pirátů musel jsem dívkám zajistit nějaké oblečení. Stále byly totiž nahé…“

10

Děvčata se instinktivně shlukla kolem Lemny. Některá se svoji nahotu snažila skrýt, některá byla tak vyčerpaná, že jim to bylo jedno. Sextus převzal uzdu svého koně od Thráka a nasedl. Lemna nasedla na svého koně a v té hatmatilce Amazonek něco poručila. Děvčata se posbírala a vykročila za jejím koněm směrem k domům vesnice. Sextus se rozhodl, že toto je ta nejlepší chvíle pasovat Lemnu do role velitelky, první zastávka na cestě ke královskému titulu..

„Podívej,  Lemno, vidím, že díky tomu, že ovládáš jejich řeč, tě poslouchají. Jmenuji tě tímto jejich velitelkou. Přelož jim to. Já jsem jejich pán, jsou od nynějška mým majetkem,  a proto mě musí ve všem poslouchat. Ty jsi jejich velitelka, a proto musí poslouchat i tvé rozkazy. Neposlušnost a nekázeň nebudu tolerovat. Bude vždy přísně potrestána,“ pronesl přísným hlasem a vyrazil v čele skupinky. Lemna vše přetlumočila a bylo vidět, jak celá skupina šestnácti děvčat pozorně poslouchá.

Ve vsi zakoupil s velkými problémy alespoň něco šatů a něco zásob. Sextus se rozhodl, že zde noc nestráví, že popojdou, co jim síly budou stačit a na noc se zastaví o kus dál. Assinius jim všem dal především napít a rozdal každé sušené maso pro ukojení nejhoršího pocitu hladu.

Na noc se zastavili na malé příhodné loučce, kterou protékal mělký potůček. Zatím co Assinius a Thrák sbírali dříví na rozdělání ohně, ženy se chvíli o něčem dohadovaly s Lemnou. Ta po chvíli souhlasila. Všechny dívky se vrhly k potůčku, shodily ze sebe oblečení a za radostného štěbetání se začaly ráchat ve studené vodě. Lemna přistoupila ke svému pánovi.

„To jsi udělala dobře, očistí se od minulosti, ale nebylo by dobře, abys je pohlídala? Co když je napadnou nejrůznější myšlenky, no vždyť víš…“

Lemna před ním poklekla na koleno.

„Můj pane, prosím za odpuštění za svou troufalost, ale svěřil jste mi je a já se za všechny cítím odpovědná. Po cestě jsem jim vše vysvětlila a ony všechny pochopily, že není jiné volby, něž tě následovat. Ony neutečou. Když se nasytí a napijí a odpočinou si přes noc, půjde vše hladce a my se brzy vrátíme do Tarraconu. Uvidíte…“

„Dobře, nicméně tuto noc si my čtyři rozdělíme hlídky. Spíš kvůli nenadálému překvapení…“

„Pane, my tři se o to podělíme, vy můžete v klidu spát. Jde mi o vaše dobro…“

Sextus se zakřenil.

„Neděláš ze mě náhodou ubohého chudáčka? Nezapomeň s kým mluvíš! Budu držet hlídku také a dost!“

Klečící Lemna jen sklonila hlavu a přikývla.

Noc proběhla v klidu. Pro oheň měli dostatečnou zásobu dříví a všichni čtyři se pravidelně střídali na stráži.

Tak to šlo po celé tři dny, když v pozdním odpoledni dorazili do Tarraconu a do usedlosti, kde sídlila Sextova škola.

Jakmile se otevřela vrata a houfec vešel na nádvoří, veškerý ruch cvičení ustal. Gladiátoři se shlukli kolem příchozích. Děvčata se rozhlížela kolen sebe plaše, nicméně nebojácně. Když otroci štolbové odvedli koně, Sextus vystoupil na stupínek, odkud se svým pomocníkem, rudiariem, propuštěncem dohlíželi na cvičení.

„Tahle děvčata, na která se díváte, jsou základem naší slávy a našeho věhlasu. Jsou to Amazonky. Jsou to panny a pannami jako Amazonky zůstanou! Kdokoli by chtěl toto mé nařízení porušit, čeká ho jediné… smrt! Doufám, že je to jasné!“

Z davu přihlížejících mužů se ozvalo jakési huhlání.

„Je to jasné!?“ rozkřikl se Sextus.

Muži sborově hlasitě odpověděli, že ano.

„Dobrá, a nyní vám zbytek cvičení odpouštím. Vraťte se do svých cel.

Gladiátoři se celkem spokojení rozcházeli, dívky zůstaly stát v houfu pod pódiem. Sextus chtěl sejít dolů, když k němu přistoupila Lemna a uklonila se.

„Pane nařídíš nyní obřad?“

„Jaký obřad, proboha?“ zatvářil se nechápavě Sexus.

„Obřad mytí, tak jako jsi přijal mě, tak musíš přijmout do svých řad i tyto dívky.“

„Proboha, všechny?“ vyvalil oči.

„Ano, všechny bez výjimky. Bude to obřad přijetí do mé družiny. Já jsem jejich velitelka, ale ty… TY jsi náš PÁN, pane!“

Sextus se zmateně podíval na Thráka. Ten se nepokrytě bavil a málem se nahlas smál. Poplácal Sexta po rameni.

„Hrome, tvá královna  gladiátorů má pravdu, musíš je přijmout, tak jako jsi přijal královnu. Hodně štěstí. Já si jdu zatím dát pohár vína.“

Lemna nasměrovala houfec k umývárnám. Povolala si na pomoc Sileu. Ta se bez řečí podvolila a připravila do veliké kádě hodně vody na koupání. I bez ptaní vycítila, že Lemna byla povýšena do velitelského postavení.

Sextus se pomalu za nimi loudal. Co mu to vlastně způsobila? Už dávno zapomněl, jak si Lemnu sám omýval, celé její tělo, jak se ho dotýkal, jak ji chtěl vlastnit celou a bez výjimky.

A nyní mu projde rukama šestnáct děvčat?  Když vcházel do místnosti, zaslechl poslední slova, která v řeči Amazonek Lemna pronášela. Všechny obličeje ji pozorně sledovaly. Když mu vedle kádě pomáhala sundat kožený pancíř a holenice, zvědavě se zeptal.

„Cos jim vlastně povídala. Nemyslíš, že bych to měl vědět?“

Lemna mu přetahovala cestovní tuniku přes hlavu a odložila ji stranou. Kolem pasu mu ovázala bederní roušku.

„Můj pane, zdůraznila jsem, že procházejí rituálem přijetí. Že ho můžeš provést jenom Ty, pane. Že od této chvíle patří jejich těla a duše pouze Tobě, protože zachováš a budeš chránit jejich panenství. Po tu dobu budou pro ostatní nedotknutelné, ale ne pro Tebe! A omývání si zaslouží každé vítězství v aréně, každá vítězka. Pokaždé!“

„To je všechno?“

Velitelka Amazonek zaváhala.

„Nu?“

„Pane, ještě jsem jim řekla, že jestli se někdy zachovají k tobě jako háravé čubky, budou si trest do smrti pamatovat. Řekla jsem jim, že PÁNA se mohu dotýkat jen já! To aby jim do budoucna bylo jasné.“

Sextus zaraženě pohladil Lemnu po tváři. Ta vzala do svých dlaní jeho mohutnou ruku a políbila ji, pak se naklonila a políbila  svaly na jeho mohutné hrudi. Zároveň ho  přinutila vstoupit do kádě.

„Budu se Sileou na vše dohlížet. Takže první pojď!“

Ukázala na dívku z kraje. Ta vstala, před kádí spustila tuniku na podlahu a vstoupila jako Venuše do kádě. Sextus obdržel hrubý kus lněné látky, namočil ji ve vodě a vyždímal ji dívce na vlasy, pak omyl obličej.  Když  začal omývat tělo, Lemna mu občas kápla na látku trochu mýdla. Sextus ji omyl celou a nevynechal ani intimní místa dívčina těla.

Tak šly jedna za druhou. Nakonec mu zůstaly dvě  dívky černé pleti, což Sextovi připadalo obzvlášť vzrušující. Když se poslední dívka upřeněji zadívala na pánův vztyčený úd, Lemna jen sykla a dívka se vyděšeně na ni ohlédla. Zamumlala dokonce několik slov, asi omluvy, protože Lemna jen krátce kývla.

Když všechny prošly kádí a zahalené do pruhů  plátna seděly na lavicích, Lemna  spustila svoji tuniku také a vstoupila do kádě. Její vypracované, ladné tělo ho oslnilo.

„Pane, jsem velitelka a  nyní musíš i mě přijmout před zraky všech přítomných Amazonek. Prosím opakuj rituál, ať to všechny vidí!“

Sextus omýval po sedmnácté. A protože to byla jeho vyvolená, jeho královna a dávno se již usídlila v jeho srdci, tlak ve slabinách se mu zdál neúnosný. Když dokončil omývání celého těla, Lemna od něho převzala kus plátna a začala  ona omývat jeho tělo. Když se dotkla jeho naběhlého falu, raději zavřel oči.

Lemna ho ale dlouho netrýznila. Poklekla a od nahromaděného napětí ve slabinách mu ulevila svými ústy.

Před zraky všech potvrdila svůj nárok na pánovo tělo.

11

Svět pro Sexta Sulpicia Varra přestal existovat. Věnoval se jen jedinému. Uskutečňování svého snu, vycvičení oddílu Amazonek se se svým kolegou rudiariem, Thrákem, věnoval naplno. Musel učinit i další opatření. Nejlepšího gladiátora z řad svých žáků propustil z otroctví a přijal ho jako dalšího cvičitele. Tomu dal na starost mužskou část výcviku. Nicméně on byl stále ten, se kterým všichni bez výjimky bojovali, když skládali dovednostní zkoušky. A protože byl v jednom kole od rána do večera, setkával se s nejrůznějšími způsoby boje, zároveň s tím rostla jeho kondice a pověst neporazitelnosti.

Z důvodů čistoty svého ženského oddílu rozhodl o vyřazení dívek, které nebyly pannami, obou černošek a jedné bílé dívky. Dokonce se naučil i jejich jména. Siha, Boa a Smyrna. Assinius a Keltus dostali na starost výcvik Smyrny. Tu jim přiřadil a ona se stala součástí jeho doprovodu. Nutno dodat, že  ji oba gladiátoři nešetřili, ale jak se postupně zlepšovala, také na ni nedali dopustit. Smyrna tak měla dva ochránce na život a na smrt. Sihu a Bou pověřil  funkcí strážných andělů jejich velitelky Lemny. Ta se také osobně ujala jejich výcviku. Nebyly dobré jezdkyně, ale k překvapení všech byly neobyčejně dobré a vytrvalé běžkyně. Mistrně ovládaly kopí, luk, zálibu našly v ovládání a boji s palcáty.

Ostatní Amazonky byly cvičeny tradičně v obvyklých gladiátorských zbraních a  cvičeny tak, aby obstály proti nejrůznějším způsobům  gladiátorského boje. Všechny dívky, včetně Lemny, se ukázaly jako neobvykle dobré jezdkyně a tak Sextus sestavil představení v lovu na zvěř a na divoká dravá zvířata. Už nyní věděl, že taková podívaná zdvihne diváky ze sedadel.

Čas začal  běžet rychleji a rychleji a podzimní hry v hlavním městě Římské říše se blížily.

Svět sice pro Sexta Sulpicia Varra  přestal existovat, ale svět se díky bohatým fámám začal objevovat v Tarraconu. Zvědaví návštěvníci stáli před branami Varrovy gladiátorské školy stále častěji a častěji, stále zvědavější a zvědavější. Když odjížděli, fámy o nepřemožitelnosti Varrových gladiátorů dostávaly nové a nové impulzy.

12

A nastal den D. Tribuny byly zastíněny  staženými plachtami, diváci s napětím očekávali program. Třetí den bylo odpoledne věnováno nekrvavým soubojům luzoriů s dřevěnými zbraněmi. Již celé dva dny před tím se střídali paegnariové, bojující s biči a háky, s luzorii. Obecenstvo několik dobrých výkonů pochválilo potleskem, ale stále netrpělivěji čekalo na slíbené překvapení. Překvapení s názvem Boj Amazonek s divou zvěří a s gladiátory. Všichni věděli, že Amazonky pocházejí z gladiátorské školy Sexta Sulpicia Varra. To byly ty bojovnice, jejichž vůdkyně porazila nejsilnějšího gladiátora  Gala ze školy   Marka Junia Pallase.

Titus Valerus, obchodník s otroky a spolutvůrce probíhajících her, si již poněkolikáté přetřel zátylek a čelo hebkým lněným šátkem. Bylo horko,  nebývalé, pro tak pozdní podzim. Zároveň byl netrpělivý, protože Sextus sám vyjednával s organizátory a Valerus neměl ani ponětí, co se bude dít, co bude následovat. Když Sexta spatřil, jak k němu na čestnou tribunu míří uličkou od spodu, trochu se uklidnil. Sotva Sextus dosedl, zahrnul ho dotazy.

„No tak, jak dopadlo vyjednávání? A co vlastně bude následovat? No tak…“

„Uklidni se, vše je zařízené, bude to fantastické! Však se podívej, senátoři se už usadili, prý je v lóži i manželka samotného císaře Traiana. Pozounéři nad bránou jsou také připraveni.“

Valerus poposedával a napjatě se snažil, aby mu něco neušlo. Zazněly fanfáry a hlasatel ohlásil ukázky lovu zvěře, lovkyně pocházejí ze slavného národa Amazonek.

„Proč vlastně nejsi u svých lidí, Sexte?“

„Protože mám dobrého pomocníka, který to vše zvládá, Thráka. A  pomáhá mu Keltus, Assinius a Smyrna. Ale jsou tam zbyteční. Kdybys viděl jejich královnu, Lemnu…“ Sextus se zasněně zadíval na ovál arény. Valerovi se zdálo, že opravdu sní s otevřenýma očima.

Zazněly pozouny a v ohradě obklopující ovál cirku se na několika místech otevřela mřížová vrata. Plebs natahoval krky, aby dobře viděli, co se děje. Na písčitou plochu vyhopsalo  hejno ušatých zajíců, srny, srnci, jeleni a laně, daňkové, několik kňourů a několik dlouhorohých turů ze severských hvozdů. Zvířata vypuštěná ze tmy do oslnivého prostoru začala zmateně pobíhat. Kanci se zuřivě obořili proti nejblíže stojícím jelenům a daňkům, turové sklonili své hlavy a dunivými ranami napadali hrazení arény. Ovál cirku ovládl na chvíli opravdový chaos.

Náhle se ozvaly pozouny s dalším signálem. Hlavní brána cirku se rozevřela a do arény vtrhlo šestnáct jezdkyň Amazonek. Tryskem se rozjely po oválu. Řada hemžících se zajíců nedokázala uhnout koňským kopytům a byla bez milosti zašlapána. Větší zvěř, pokud se neuhnula, byla sražena do písku. Turové bojovně zavětřili a snažili se napadat míhající se postavy na koních.

Obecenstvo cirku vydechlo údivem jako jeden člověk. Pohled to byl opravdu zvláštní a neuvěřitelný. Ženy byly pravděpodobně naolejované oleji, protože jejich odhalená horní půle těla se v parscích slunce leskla. Oděny byly do kratičkých chitónů, které měly skasané kolem boků a hrdě tak ukazovaly své vznosné prsy.

Když dokončily první kolo objezdu, nezměněným prudkým tryskem zahájily druhé kolo. Najednou diváci spatřili, že ženy třímají v rukách luky a šípy a v té rychlosti začaly zvířata pobíjet. Jejich oběti dokonale zmatené prchaly všemi směry. Nic platné jim to nebylo. Amazonky se kolem nich mihly, vystřelily a zasažené zvíře skončilo v přemetech mrtvé. Diváci nevěděli kam se dříve podívat. Hned tady, hned tam se zoufalé oběti snažily utéci v obrovských výskocích. Netrvalo dlouho a naživu zbyli jen turové a kanci. Jezdkyně v tu chvíli zpomalily a záměrně na zvířata najížděly. Jeden z obrovitých kanců vycenil tesáky a s jekotem zaútočil na nejbližší Amazonku. Ta ještě v trysku vystřelila šíp, zasáhla kance do oka a poté luk odhodila, seskočila a svého koně plácla po zadku, aby ho odehnala. Z pochvy na zádech tasila meč a vrhla se kanci vstříc. Mohutným bodnutím ukončila jeho trápení. V poslední chvíli se u ní objevila kamarádka, napřáhla ruku a trhnutím kolegyni usadila za sebe do sedla. Oba  útočící kanci alespoň napadli koně, nicméně ten se začal sám mohutně bránit kopyty poskoky a úhyby. Skoro od protější strany oválu přilétla smršť šípů a  kanci se váleli po písku ve vlastní krvi.

Obecenstvo čekalo, co se bude dít dál. Divocí a mohutní býci se shlukli před čestnou tribunou do houfu s rohy naježenými do všech stran.

Sextus se naklonil ke svému sousedu a prohodil.

„Valere, teď se dobře dívej. Sleduj ty černé dívky.“

Valerus dokonce povstal, aby viděl, co se děje. Obě černošky převzaly od pomocníků nové zbraně. Jedna uchopila poměrně dlouhé kopí,  druhá svazek kratších oštěpů.

Sextus se znovu naklonil ke svému společníkovi.

„Těm krátkým oštěpům se v domovské  krajině těch dívek říká asagaj. Jsou v zacházení a hodu s ním neuvěřitelně dovedné,“ sám si poposedl, jak byl zvědavý.

Siha, dívka s dlouhým kopím, pobídla svého koníka směrem k býkům. Když ho míjela, bodla prudce hrotem kopí zvíře do mohutného hrbu. Rána byla tak prudká, že tur spadl na bok a zuřivě se zmítajíc se snažil postavit na nohy. Než tak učinil, vystartoval po Amazonce býk stojící vedle. Při nájezdu zuřivě hrabal  nohou v písku. Za udiveného hukotu diváků Siha udržovala od nebezpečí zvířecích rohů vzdálenost na délku kopí, kterým ho sem tam bodla do krku. Tur se zalil krví a davy na tribuně začaly nadšeně tleskat a jásat. To ovšem nebylo celé. V jeden moment druhá černoška, Boa, seskočila ze svého oře, potěžkala v ruce jeden oštěp a neuvěřitelnou ranou ho vyslal na běžící zvíře. Oštěp ho proklál takovou silou a razancí, že simohutný tur s obrovitými rohy  v ohromném  kotoulu  zlomil vaz.

Pak popoběhla a v rychlém sledu vyslala do vzduchu ostatní čtyři asagaje. Davy zahučely obdivem. Tři býci se skáceli na místě jen jeden zabučel bolestí a trhaje hlavou, hledal nepřítele.

Boa se rozeběhla, vytáhla meč, s poměrně tenkou čepelí, a prudkým během mířila přímo před  býka. Zvíře několikrát hráblo nohou a když si myslelo, že je čas útoku, vyrazilo vpřed. Boa neuhnula, skočila mu přímo do cesty. Býk sklonil hlavu, aby nepřítele nabral na rohy, ale přesně v tu chvíli mu zapíchla meč do krku. Dav zařval, protože znal, jak takové útoky končí. Boa ale odskočila, navíc se obrátila k turovi zády a pomalu kráčela ke svým kolegyním, které se houfovaly před císařskou tribunou. Diváci sledovali neuvěřitelné, žena porazila tunové zvíře, nejobávanějšího bojovníka bestiárů. Býk stál na místě ještě chvíli, třásl se po celém těle a náhle se svalil na bok. Vydal ryčný výdech rozléhající se ztichlou arénou a z tlamy mu zůstal viset jazyk.

Co následovalo, bylo neuvěřitelné. Diváci vybuchli v obrovitý jásot a nadšení. Dívkám v cirku házeli květiny, mince, šátky, drobné dárky.

Valerus se zaraženě obrátil na Sexta.

„Příteli, ty darebáku, jak jsi mohl vydržet mlčet tolik měsíců? Zasloužil bys potrestání…“

Sextus se usmíval a usmíval, nadšený aplausem, který sklidily jeho Amazonky. Jak ubohé vedle tohoto divadla byly občasné popravy nebohých žen, konané pro pobavení obyvatel v cirku.

„Valére, to ještě budeš koukat. Po technické přestávce bude vypuštěna divá zvěř. Dravci.“

13

Během technické přestávky  byla odstraněna velká zvířata a ponecháno jen několik kusů zdechlin a asi tucet živých nepobitých zajíců. Na řadu přišly šelmy, vypuštěné stejně tak ze tmy spodních katakomb arény. Chvíli dezorientovaně pobíhaly kolem, ale za nějaký čas hlad zvítězil a ony se vrhly na mršiny, pár vlků začalo lovit pobíhající hlodavce. Lvi, tygři a pardálové se rvali o mršiny, napadaly se vzájemně a následně se snažili s kusem kořisti najít klid na nasycení. To jim ale zřízenci na hradbách nedovolili a pokud se  šelmy dostaly do blízkosti jejich dlouhých kopí, citelně je bodli a dráždili.

Tentokrát byl nervózní i samotný Sextus. Na každou jeho Amazonku připadaly tři šelmy. Po nutných fanfárách se opět přihnaly na koních, tentokrát ovšem s kopími v rukách a jen část měla opět luky. Šelmy padaly pod zásahy a vůně krve převážila ve vydýchaném vzduchu arény marně prosycovaným vonnými esencemi.

Neuvěřitelné ovace sklidily Siha a Boa. Ty se rozhodly lovit lvy způsobem zvyklým v jejich domovině. Jen se štítem vysokým jako jejich postava a s několika krátkými oštěpy. Když poprvé lvice napadla jednu z dívek, davy vydechly napětím a očekáváním krvavého masakru. Překvapená lvice, ale dopadla na štít, ležící na zemi. Chvíli hrabala prackou a snažila se štít obrátit, nicméně z nějakého důvodu to nešlo. Jen pár diváků zahlédlo, jak se černoška bleskurychle pod něj schovala. Když lvici přestal štít bavit, vzdálila se a v tu chvíli z pod něho dívka vyskočila a třemi  vyslanými kopími smrtelně zasáhla tři zvířata. Stejně tak vyzbrojená kolegyně se postarala o ostatní. Cirk byl nadšený, tak hladké souboje s dravými zvířaty  ještě neviděl. Amazonky vlastně utrpěly jen pár malých škrábanců a ranek.

Tentokrát si Valerus nechal donést víno. Slunce se klonilo k západu, a tak při přestávce byly plachty nad hlavami diváků zase staženy.

Hlasatel ohlásil poslední představení dnešního dne. Souboj Amazonky Lemny s dvěma vybranými gladiátory.

„Amazonka bude mít k dispozici výstroj Thráka, to jest otevřenou helmu s lícními klapkami, malý kulatý štít, dvě holenice, zahnutý meč a oštěp. Její protivníci budou mít výzbroj Hoplomachos helmu s hledím, velký čtverhranný štít a meč a Dimachaerus  vycpávanou kazajku, holenice a dvě dýky.  Boj bude veden do úplného konce!“

Valerus se s pozdviženým obočím podíval na Sexta.

„Není to příliš troufalé? Co když zase vyberou nějakého toho Gala?“

„Nu tentokrát si věřím. A řeknu ti proč! Když jsem ji cvičil, nemohla mě přemoci. Byl jsem lepší. Za poslední období se tak zlepšila, že jsem při posledním souboji už byl přesvědčen, že jí uznám vítězství. Myslím si, že díky tomu, že osobně přezkušuji všechny své gladiátory, mám takovou  sílu a vytrvalost, že se mohu směle postavit každému, kdo by mě vyzval. Uvidíš, je víc než dobrá.“

Ve svém srdci si ale tolik jist nebyl. Mohlo se toho tolik stát! Doufám, že bude naprosto soustředěná...! Nakonec to nevydržel a sešel až k samotnému hrazení. Lemna sice byla obrácená jeho směrem, dělala ale, že nevnímá.

Fanfáry ohlásily vstup dvou gladiátorů. Jeden byl vpuštěn hlavní branou, Dimachaerus přišel postranními dvířky nedaleko od Lemny. Pomalu začal kolem Amazonky kroužit a snažil se jí dostat do zad. Hoplomachos zatím kráčel pravidelným krokem, nicméně také se nebezpečně přibližoval. Gladiátor Dimachaerus naznačil výpad a ihned se stáhl. Znovu začal kroužit kolem Lemny tentokrát na druhou stranu. Hoplomachos se s těžkým dusáním rozeběhl kupředu. Lemna v tu chvíli učinila neuvěřitelné. Strhla si helmu a mrštila s ní po gladiátorovi s velkým štítem. Ten si na chvíli zakryl vlastním krytem výhled, ale helmu úspěšně odrazil. Amazonka se dostala neuvěřitelným skokem k druhému muži a kopí, které držela v levé ruce poslala k nohám Dimachaera. Ten  se snažil uskočit, ale na písku sklouzl. Ihned se snažil dostat co nejdál od ženy gladiátorky. Lemna byla v tuto chvíli spokojená s vývojem situace a zaútočila  mečem na druhého protivníka. Ten její výpad kryl štítem a sám odpověděl výpadem. Dívka se otočkou vyhnula jeho ráně a následným prohnutím trupu se vyhnula úderu vedenému ve výši jejího hrdla. Tenhle gladiátor byl silný, mrštný a nebezpečný. Bočním pohledem zaregistrovala pohyb z levé strany. Strhla si kulatý štít, zavěšený na rameni a mrštila jím směrem k onomu pohybu. Zasažený gladiátor se skácel  do písku arény. Aniž by Lemna přerušila svůj pohyb, ťala neuvěřitelnou silou Hoplomacha do štítu. Třebaže byl vyztužený železnými pruty, rozpadl se na dvě půlky. Diváci zaryčeli obdivem nad takovou ranou. Neuvěřitelná akce! Meč v její ruce se roztočil a dostal podobu šmouhy. Diváci povstali napětím a rozhučeli se. To nedokázal ani mnohý muž – gladiátor. Její protivník se jí snažil uškodit přímým bodem, ale díky razanci kmitajícího meče mu zbraň z ruky vylétla a on zůstal neozbrojený. Jeho helmu v tom samém okamžiku zasáhla rána, která ho omráčila. Opět zahlédla pohyb bočním pohledem. Jen taktak se opět na poslední chvíli vyhnula dráze letící dýky. Zbyl jí jen jediný protivník. Dimachaerus ji chtěl napodobit a mrštil po ní její štít. Ladně a jen tak ledabyle, za což sklidila nadšený řev publika, se mu vyhnula a snažila se, aby svého protivníka  odsunula od zabodnutého oštěpu a zahozené dýky. Přikrčeně našlapovala a zrakem upřeně sledovala svého soupeře. Gladiátor náhle vyrazil s napřaženou dýkou, jedinou zbraní co mu zbyla,  a zároveň řval vzteky. Mířil přímo k ní. Lemna ho nechala dojít do takové blízkosti, že se napřáhl k bodnutí hrotem, ale  Lemna , aby se mu vyhnula, přeskočila jeho postavu neuvěřitelně vysokým skokem. I když se ihned obrátil, nestačil vůbec zareagovat. Její meč obloukem zasvištěl a uťal mu hlavu.

Obecenstvo šílelo nadšením. Takový souboj ženy, byť Amazonky, a gladiátorů ještě neviděli.

Lemna došla k druhému gladiátorovi a přiložila mu meč na hrdlo. Zastavila se zdvihla ruku a zadívala se směrem k rozhodčímu her. Ten postoupil na okraj hrazení, napřáhl ruku  s vodorovně vystrčeným palcem a známým gestem vyzval diváky k vynesení ortelu.  Dav některé gladiátory miloval a dobře si pamatoval, že tento gladiátor nebyl v minulé sezóně vůbec poražen.

Konečný verdikt cirku zněl zachovat mu život.

14

S pobytem Sexta Sulpicia Varra a jeho svěřenců v Římě vyvstala nutnost pořídit si  kvalitní ubytování. Po dlouhém hledání našli s Thrákem nakonec bývalou  nevelkou zemědělskou usedlost v okrajové čtvrti hlavního města říše. Byla dostatečně velká a s dostatečným počtem hospodářských budov, včetně rozlehlých prostranství, ze kterých si vybudovali cvičiště. Rozhodl se, že celou svoji školu gladiátorů přestěhuje sem. Pozítří mají dorazit i zbývající skupiny  mužských gladiátorů, takže usedlost kolotala stavebním ruchem a přípravami všeho druhu. V místnosti vedle atria byla v plném proudu příprava hostiny. Sextus ji  vyčlenil  za jídelnu pro všechny svoje svěřence. Na pořádání soukromých setkání a hostin určil skromnější peristylium vedle svých soukromých místností v pravém křídle usedlosti. V hlavním atriu domu pak nechal Sextus umístit dvě sochy. Sochu boha války Marta, řecky nazývaného Árés  a sochu  bohyně Diany, kterou uctívaly Amazonky, v jejich krajích nazývanou Artemis.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Starořímský dekameron.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.