I.

Mrknutí první:
bujný jídelní lístek

(Sylvie druhou ženu češe, stříhá jí nehty, myje nohy, přitom kuchtí atd.)

Virginie ››››››››

Den… Takový krásný… napěněný den. Naparuje se jako krocan.

Sylvie ››››››››

Upeču rebarborový koláč s drobenkou. Naučila mě ho sousedka, na venkově, pořád se s tím receptem vnucovala. To přece nic není, to zvládne i taková mladá, nezkušená hospodyňka jako jste vy, popadněte tužku, ták, papír, no třeba, pytlík od mouky nám stačí, ták holčičko, a pište, ták, půl kilogramu hladké mouky, čtyři vejce, špetka soli… Nebo ne. Ne ne ne. Rodinný recept použiju. Krůtí maso na rozmarýnu s křupavou kůrkou. Do té s takovou chutí v neděli zahryzával své zdravé zuby tatínek. Šťáva mu… kapala… ne ne ne, nekapala… pomalu… pomalounku… stékala! Ano, stékala z koutku úst po bradě a přeskakujícím ohryzku až za výstřih košile. Mastný potůček odtékal do neznáma, hlemýžď zanechával mezi chlupy na hrudi slizkou stopu.

Virginie ››››››››

Takové jiskřivé, ano jiskřivé… Ne ne ne, to není přesné. Perleťové světlo. To je výstižnější. Jen přes sebe přehodit tenký plášť, vyběhnout do hlavních ulic. Světlem změklých. Zabočit a toulat se ve stínu postranních uliček. Poslouchat hukot v kanálech. Po dešti.

Sylvie ››››››››

Ke křehkému, šťavnatému masu, co odpadá od kostí – stačí když člověk dupne –, si opečeme růžové brambůrky.

Virginie ››››››››

Růžové brambůrky… Ano ano ano, takové růžové, rozdrobené světlo. Pohybujeme svými těly v drobence. Máte krásná ňadra. Připomínají mi moji mladičkou guvernantku. S bujným poprsím. Když jsem ji objala kolem pasu a vzhlédla, vůbec jsem jí do obličeje neviděla. Stála jsem pod vlnitou střechou. Vděčný útulek při hře na schovávanou. Poprsí rozlehlé jako letiště! Na ňadra si postavila snídaňový tác, obcházela kolem stolu, oběma rukama střídavě nakládala tousty, smetanu, čaj, máslo, med, marmeládu. Vybalancovala náklad. A pak popadla za ruku mě i bratra a s vyrovnanými zády, prkenně a drobnými krůčky, přeťapala na terasu. Cestu jí nečekaně zahradila matka. S čajovou lžičkou v ruce. Zvedla lžičku jako mečík, ponořila do vařícího čaje mezi kopci a míchala a míchala. Mlčela a míchala. Míchala… Upřeně se guvernantce dívala do očí a míchala. Zatímco otec úporně četl noviny, které měl dávno přečtené. Schovaný za rozevřeným plátem papíru, ruce se mu třásly.

Sylvie ››››››››

Krůtí maso přelijeme holandskou omáčkou.

Virginie ››››››››

V neděli mívala guvernantka volno. Vždycky jsem uhádla, co si dopřávala k jídlu. Na tom úctyhodném poprsí se zachytila kůstka se zbytkem rybího masa. Rozprskla se rajčatová omáčka jako krev na bílé zadnici. V úžlabině se zasekl horký, teď už studený hranolek v obalu zchladlého tuku. Tady jsem poprvé viděla třesoucí se masíčko ústřic. A drobné růžové brambůrky. Nosila jídelní lístek rozprostřený na své hrudi. Ne o tom, co bude jíst, ale o tom, co snědla. – Já maso nejím.

Sylvie ››››››››

Vy maso nejíte. No tak smíchám salát. Z ředkviček, rajčat, jablek, okurek. Přihodím mrkev. Ta tříbí zrak. A jako základ natrhám listy…

(prohrabává knihy)

Virginie ››››››››

Nikdy jsem tuhle osůbku nezakomponovala do žádné ze svých knih. Laskala se s jídlem. Stejně jako já si převaluju na jazyku slova. Ochutnávám je. Vysávám a srkám obsah ze zkamenělé písmenkové škeble. Když se tak nečekaně rozhodla odejít, když mě opustila, objala jsem ji na rozloučenou. Její obličej jsem konečně zahlédla i zezdola. Třesoucí se dvojitá brada, pootevřený okousaný dolní ret a nosní dírky s černým, zaroseným chmýřím. Prsa dotahovalo třetí kulaté ňadro, vypučelo na břiše. Jedla a jedla a jedla. Nalepila jsem se na ten změklý míč, zakloněná jsem pozorovala střechu jejího špinavého klobouku. Teď už jsem k mrakům dohlédla. Světlé vlasy trčely do vzduchu jako svatozář, zelektrizoval je hřeben, kterým mi ty vlasy dovolila přečesat. Bála jsem se, aby mi do oka nespadl drobek, aby se kamínky nepřekutálely z pohoří, aby mě lavina neoslepila. Taková postava! Mohla chodit ulicemi města s vývěsním štítem na hrudi, uzobávat v cukrárnách a dělat jim chodící reklamu, na prsou nosit mističky s belgickými bonbony, domácími pralinkami, mléčnou čokoládou, marcipánem, vybízet kolemjdoucí k ochutnávce horké kávy z minikalíšků, jen usrkněte, dámy… a pánové, pozor, foukat. Zapomněla jsem na ni, zapomněla. Copak jí plat guvernantky vystačil na nedělní ústřice? Opustila mě. A já pak vzala její tác, zaklonila jsem se, na plochý hrudníček jsem při snídani položila šálek s horkým čajem a s bratrem jsme soutěžili, kdo ujde víc kroků takto zatížen, čapím krokem jsme našlapovali, v hlubokém záklonu. Vešla matka, dostala hysterický záchvat, chcete se opařit, copak toho už nebylo dost, co? Ty nemáš žádná prsa, bušila do mě pěstí, až mi vyrazila dech, ty nemáš žádná prsa a žádná taky mít nikdy nebudeš, díkybohu, nebudeš. Otec musel osobně vytírat loužičky vycmrndaného čaje. Po kolenou. – Slyšíte to?

Sylvie ››››››››

Co?

Virginie ››››››››

Ten výkřik!

Sylvie ››››››››

Nic neslyším. Jen vy tu pořád něco mumláte.

Virginie ››››››››

Někdo vyslovil moje jméno! Někdo mě určitě volal. Slyšela jsem to jasně. Měla mě moc ráda. Je to nezřetelné, volá s plnou pusou, ve které drtí rybu s hranolkami, takové iiie uoá…

Sylvie ››››››››

Ne. Nikdo nevolal. Nebo… Ne. Ne. Něco se vám zdálo.

(poslouchají ticho)

Virginie ››››››››

Je na nedělní tancovačce za městem, pod širým nebem. Mačká se u stolu, rameno na rameni, nad ní se pohupují lampiony, na provizorním parketu přiopilí studenti štípají zrudlé služky do zadnic. Chce zařičet moje jméno, chce být se mnou, ostatní ji zrazují a okřikují. Jako pokaždé ona okřikovala mě. S plnou pusou se nemluví, děvenko. Tak sklapni zobáček.

Sylvie ››››››››

Povídám, že nikdo nikoho nevolal. Nikdo.

Virginie ››››››››

Takový barevný, pocukrovaný, projasněný –

Sylvie ››››››››

Hotovo.

Virginie ››››››››

– den.

Sylvie ››››››››

Ještě učesat.

Virginie ››››››››

To světlo! Jsme v něm zamotané jako v mléčné mlze, ani lidský hlas se sem neprodere. To přece není možné, někdo mě už zavolat musí, někomu přece musím chybět. Musí existovat řešení. Musí –

Sylvie ››››››››

(hřebelcuje hřívu s větší vervou, Virginii to bolí)

Existuje. Zavolá někdo, kdo vás opravdu miloval a komu opravdu chybíte. A vy se rozplynete a dostanete šanci v novém těle.

Virginie ››››››››

Panuje tu šero. Au.

Sylvie ››››››››

A pak můžete udat něčí hříchy, to je také cesta. Ale nesmíte přitom lhát, ani špetička lži. A musíte přitom myslet jen a jen na dobro dotyčného. A dotyčný zmizí. Jakmile ale zalžete, stáhnou vás z kůže. Taková šílená hra.

Virginie ››››››››

Au.

Sylvie ››››››››

Můžete udat moje hříchy.

Virginie ››››››››

Panuje tu šero, straší tu přízraky z bílého mramoru, jimž věčně zpívají varhany.

Sylvie ››››››››

Tak. Žádné projasněné světlo. Zatuchlé, smradlavé, nevyvětrané bezčasí.

Virginie ››››››››

Ztěžklé jako prsa mojí guvernantky, když si uvolňovala korzet. Teplé, těžké maso.

Sylvie ››››››››

Tu znám.

Virginie ››››››››

Moji guvernantku?

Sylvie ››››››››

Tu větu.

Virginie ››››››››

Kterou?

Sylvie ››››››››

O těch přízracích z bílého mramoru.

Virginie ››››››››

Tu nemůžete znát.

Sylvie ››››››››

Proč bych nemohla?

Virginie ››››››››

Prolétla mi hlavou právě teď.

Sylvie ››››››››

Četla jsem ji.

Virginie ››››››››

Četla? Taková krásná věta a není moje?

Sylvie ››››››››

Napsala jste to vy.

Virginie ››››››››

Já? Já se vůbec nepamatuju.

Sylvie ››››››››

A že jste v přestupní stanici, to víte?

Mrknutí druhé:
Přestárlá liška

Virginie ››››››››

Proč – Proč mi to strkáte?

Sylvie ››››››››

Oškrábejte to.

Virginie ››››››››

Já neumím oškrábat mrkev.

Sylvie ››››››››

Ale sníst, sníst ji umíte.

Virginie ››››››››

Stačí mi chleba s máslem.

Sylvie ››››››››

Stačí mi chleba s máslem, stačí mi chleba s máslem. Stačí vám chleba s máslem, protože vařit neumíte. Protože jste líná lemra.

Virginie ››››››››

Unavená, to je rozdíl. Umím jiné věci, děvenko.

Sylvie ››››››››

Vy si myslíte, že já jiné věci neumím? Unavená jsem já! Po těch letech, co tu pro vás vařím, uklízím, vyměňuju vzduch, stříhám vám nehty, myju nohy, češu vás. Jsem vyčerpaná.

Virginie ››››››››

Dobře. Oškrábu mrkev.

Sylvie ››››››››

Takhle.

Virginie ››››››››

Naše kuchařky mívaly takové speciální… škrabadlo.

Sylvie ››››››››

Škrabku.

Virginie ››››››››

Ano, škrabku.

Sylvie ››››››››

(oškrábe mrkev)

Pracuju s tím, co je.

Virginie ››››››››

A je to oškrábané. Hotovo.

Sylvie ››››››››

Jste mazaná. Jako přestárlá liška.

Virginie ››››››››

Jsem unavená životem. Jako mrtvá liška. Použiju-li váš značně kostrbatý příměr. Schoulená ve vlčím kožichu.

Sylvie ››››››››

Unavená? Unavená životem? Život dávno skončil. Zbyla tahle prázdná slupka, co setrvačností mluví, přemýšlí a jí. Jste samá šroubovaná výmluva. Montujete si ty svoje výmluvy do zásoby, pilujete šroubky a matičky.

Virginie ››››››››

Snažíte se mě ponížit.

Sylvie ››››››››

Proč bych to dělala?

Virginie ››››››››

Protože mi závidíte. Mě proslavila práce. Vás proslavila smrt.

Sylvie ››››››››

Do salátu potřebujeme mnohem víc mrkve. Ne. Ještě víc. Víc. A čerstvé listy.

Virginie ››››››››

Jste na řadě, jednu vyberte.

Sylvie ››››››››

Z mých už nezůstalo téměř nic. Nezbývá nám, než se spokojit s vašimi. Kterou roztrháme dneska? Tuhle?

Virginie ››››››››

Mně je to jedno.

Sylvie ››››››››

(listuje ve zvolené knize)

Je vám to jedno. Výborně. Zdá se –

Virginie ››››››››

Co je?

Sylvie ››››››››

Zdá se mi, že nějak ubylo…

Virginie ››››››››

(vytrhne jí knihu z ruky, odhodí)

To se vám opravdu jen zdá.

Sylvie ››››››››

(přehrabuje knihy vidlemi, jednu napíchne)

Sáhneme namátkou. Tak čímpak si dneska přichutíme? Co tohle? K majáku. Pěkně uleželé, zvadlé. Nastříhat? Natrhat? Nakrájet nebo nakrouhat?

Virginie ››››››››

Mně je to jedno.

Sylvie ››››››››

Je vám to jedno. Výborně.

(rve listy z knihy)

Tohle si rozstříhejte sama, s nůžkami snad zacházet umíte. Tohle bude do salátu. Tyhle stránky rozškubete na velikost poštovní známky.

(vítězoslavně)

Měla jsem pravdu. Tady taky chybí!

Virginie ››››››››

Co?

Sylvie ››››››››

Sedm stránek!

Virginie ››››››››

(rádýlkem krájí popsané plátky papíru)

Asi jsme je už použily. – Velikost poštovní známky, jak myslíte.

Sylvie ››››››››

Velikost poštovních známek se osvědčila v nádivce do krůtí pečínky.

Virginie ››››››››

Nejím maso.

Sylvie ››››››››

Potom oškubu zbytek, oškubu tu přestárlou, tuhou husičku. Obal spálíme, ten nezměkne, ani kdybychom ho dusily týden, pořád bude chutnat jako nasolená podešev. Nádobí si dneska po sobě umyjete a utřete sama.

Virginie ››››››››

Čím?

Sylvie ››››››››

Panebože, čím –

(její záchvat vzteku nabírá obrátky)

Čím, čím, čím, čím asi, to je pořád dokola, čím se to otevírá, čím se to zavírá, čím se spouští kyslík, čím se reguluje kyslík, čím se zavírá voda, čím se objednává potrava, čím, čím, čím, čím, čimčarára čim. Nejste malé dítě. Čím utřete svůj talíř? Popsanými listy papíru. Papírem, co vaše ruka popsala. Podělaným papírem. Všechno, co jste za života vyprodukovala, čím jste zasvinila sebe i druhé, se tady musí zužitkovat, všechno, i vzpomínky i myšlenky se musí semlít v drtiči odpadků, jinak vás dál nepustí, dřepíte tady tak dlouho a nepochopila jste vůbec nic. Je mi jasné, proč mě strčili zrovna k vám. Sama byste tu shnila. Všechno se opakuje. Jste jako můj muž. Starala jsem se o jeho ponožky, o jeho prostřený stůl. Aby se neudusil smradem, nechcípnul hlady. Já byla ale taky nadaná.

Virginie ››››››››

Kdo chce, prostor si uhájí.

Sylvie ››››››››

Neměla jste děti, nevíte, o čem mluvíte.

Virginie ››››››››

Nechtěla jsem děti. Vy ano.

Sylvie ››››››››

Já i můj muž. Oba jsme je chtěli.

Virginie ››››››››

Vážně? Oba?

Sylvie ››››››››

O tom vy nevíte vůbec nic.

Virginie ››››››››

Talent potřebuje výběh, ne šňěrovačku. Měl si talent hýčkat, měl sedět na zadku a psát.

Sylvie ››››››››

A já měla se svým talentem dělat co? Zamést ho lopatkou pod koberec? Zastlat pod peřinu? Vyházet se smetím? Zalít do květináče? Vyklepat jako prach?

Virginie ››››››››

Vstoupila jste mu do cesty s tou svou nesnesitelnou, umanutou… Zatarasila jste mu nerušený výhled. On psal s poctivou vážností.

Sylvie ››››››››

On psal jako vy. Bez chuti, bez zápachu. Namyšlené, vydestilované nic. Chlad. Proto na tomhle místě trčíte tak dlouho, zasekla jste se, nikdo na vás s láskou nezavolá tak, aby vám zacinkalo v uších a zatrnulo v zádech, nikomu nechybíte. Vy jste rekordmanka v historii místních pobytů.

Virginie ››››››››

Nezaostáváte, statečně mi dýcháte na záda. A vydržela jsem, nikoho jsem nikdy neudala.

Sylvie ››››››››

Já si své nejdřív odžila se vším všudy, i s tou hanbou, a potom přetavila do vět. Všechna ta slova jsem odloupla ze svého těla, i s jejich mutanty, pořezala jsem si jimi kůži. Žijí a vždycky budou zapáchat po mně. Ne jako to vaše naondulované intelektuální nudno. Namyšlené, vydestilované nic. Chlap. Čichám k vašim stránkám, očichávám je ze všech stran a nic, nic, nic. Sypu na ně bazalku, pepř, sůl, rozmarýn, patlám je v chilli papričkách. Nic.

Virginie ››››››››

To moje intelektuální „nudno“, jak říkáte, zvedalo ze židlí a bralo dech, když vaše jméno ještě nikdo neslyšel. Nebýt toho mého „nudna“, nebyly by ani ostré hrany vašich vět.

Sylvie ››››››››

Ze židlí to vaše ušlechtilé „nudno“ zvedalo jenom zadky v univerzitních seminářích.

Virginie ››››››››

Zato všechny zadky.

Sylvie ››››››››

Ano. Všechny tři zadky!

Virginie ››››››››

Ale jaké to byly zadky!

Sylvie ››››››››

Mě četly davy.

Virginie ››››››››

Nečetli vaše knihy, větřili skandál, nečetli slova, čmuchali po krvavých stopách. Výhonky vašich slov otiskli po smrti. To je podstatná informace. Po vaší smrti. Matkám nad ranním vydáním novin kanuly slzy do kávy, vystřihovaly si líbeznou fotku dvou sirotečků. Taková laciná, ubohá reklama.

Sylvie ››››››››

O mně píšou divadelní hry, natáčejí filmy.

Virginie ››››››››

Prosím?

Sylvie ››››››››

Filmy že o mně natáčejí.

Virginie ››››››››

No a? O mně snad ne? Váš byl propadák. Můj omračující hit.

Sylvie ››››››››

Mě hrála něžná Gwyneth Paltrowová.

Virginie ››››››››

Mě… taková… taková… no…

Sylvie ››››››››

Kidmanová. Nicole.

Virginie ››››››››

Nicole… Kidmanová.

Sylvie ››››››››

Gwyneth Paltrowovou maskovat nemuseli. Nicole Kidmanovou museli přímo zohyzdit, rozcuchat, posypat prachem. Přivolali maskéry, co slepujou příšery do hororů. Na obličej panenky naplácali kilogramy, co kilogramy, tuny sajrajtu, pod tou tíhou jí hlava přepadávala, přidržovali ji seshora na nitkách. Odsud to bylo krásně vidět.

Virginie ››››››››

Ten film, děvenko, nezachycoval mě, zachycoval život mojí knihy. Ovlivnila celé generace. Tak sklapněte zobáček.

Sylvie ››››››››

Jistě. Putuje jako mrtvá voda. S lebkou a překříženými hnáty.

(šišlá)

Květiny obstará sama… Co to má být? Rozevřela jsem vaši knihu, ovívala jsem se vějířem, na konci každé stránky jsem musela přičichávat k lahvičce s kafrem. Než vejdou diváci do sálu, vrazí jim do ruky dýchací přístroje a kyslíkové bomby.

Virginie ››››››››

Putuje jako živá voda.

Sylvie ››››››››

Přilepili vás ke dvěma lesbickým hrdinkám. Nesnáším sentiment. Já si na film o sobě vystačila sama, na plakátech stálo moje jméno.

Virginie ››››››››

Odmítám se bavit na takovéto úrovni.

Sylvie ››››››››

Vaše jméno v názvech divadelních her mazali, Kdopak by se Kafky bál. Kafky!

Virginie ››››››››

Už několikrát jsem vám říkala, abyste si mě nevšímala, nechala mě na pokoji. Když už nemůžu být sama.

Sylvie ››››››››

Ach ano, ano. Vy se nemůžete snížit na úroveň, kde se škrábe mrkev. Ale schroustat ji, to umíte. Jestli tedy skutečně jste ta, za kterou se vydáváte. Nejste schopna si zapamatovat svoje vlastní věty.

Virginie ››››››››

Jsem unavená. Tentokrát není úniku.

Sylvie ››››››››

Ale je, je, udáte něčí hříchy, moje hříchy a pomažu. A na úlevné vymazání paměti a škrt celé vaší minulosti stačí jediné. Aby někdo úpěnlivě a s láskou zavolal vaše jméno. Někdo, komu strašlivě chybíte. A narodíte se znovu. Jenomže vy nikomu, jak se zdá, nechybíte. Ani mrtvým, ani živým.

Virginie ››››››››

Manžel jistě zavolá.

Sylvie ››››››››

Dává si načas.

Virginie ››››››››

Vy máte děti. Proč do dnešního dne nevyslovily vaše jméno?

Sylvie ››››››››

(s výhrůžným klidem)

Už pro vás vařit nebudu. Mažte si ten svůj chleba s máslem.

Mrknutí třetí:
Správné věty

Virginie ››››››››

Správné věty – Takový jásavý den.

Sylvie ››››››››

Jásavého na něm není vůbec nic.

Virginie ››››››››

Jásavý den, kterým projdu… nenápadným krokem. Pozorovala jsem tu ženu na ulici, snažila se jít nenápadným krokem. Byla tak krásná a tak strašlivě chtěla být nenápadná. Zachytávala se rytmu kolemjdoucích, napodobovala je, vcupitávala do klapotu cizích podpatků. Tím víc na sebe poutala pozornost. Urputná chuť držet s nimi krok. S usedlými manželi, kteří se procházeli kolem výloh, zavěšeni do sebe, vklíněni do své harmonie. Udržet krok. Se slunečníkem dospívající uhihňané slečny a její rezignované matky. S cylindrem přitažlivého muže. S houfem děvčat blízkého penzionátu. Nedívala se, kam jde. Dívala se, jak jde. Doputovala z hlavní třídy do postranních, špinavých uliček, až k továrním vchodům periferie. Měnila kolébavou chůzi podle opilců a sedřených uhlířů a hrubých pradlen. Zastavila se u cihlové zdi. Počkala, až přeběhnou chuligáni, nakoukla do dvorku mezi činžáky, zabočila, vyhrnula sukni a skákala panáka. Děti namalovaly na udusaný dvorek panáka cihlou. Dupala podpatkem do rozpláclého, rozporcovaného těla: trup, ruce, krk, hlava. Zahlédla mě, vyděsila se k smrti. Chtěla jsem ji jen oslovit, jen se zlehka dotknout nejistého ramene. Nabídnout svůj krok.

Sylvie ››››››››

(kečupem naznačí panáka)

S kým jste tu skákala panáka přede mnou?

Virginie ››››››››

Nechci o tom mluvit.

Sylvie ››››››››

(skáče)

S kým jste držela krok?

Virginie ››››››››

Nebudu o tom mluvit. A už vůbec ne s vámi.

Sylvie ››››››››

Takže jste tu byla s mužem.

Virginie ››››››››

Nevím.

Sylvie ››››››››

Jak dlouho?

Virginie ››››››››

Nevím. Střídali se.

Sylvie ››››››››

(ohrožuje Virginii kečupem)

Užívala jste si.

Virginie ››››››››

Proti vám… zahrada rozkoší.

Sylvie ››››››››

S kým? Například.

Virginie ››››››››

Například…

Sylvie ››››››››

No?

Virginie ››››››››

Například… Pán s knírkem. Toho brzy odvolali. Jeho jméno vyřvávali s takovou zanícenou láskou. Zaznělo hromově, málem jsem ohluchla. Ryčel celý dav, jeho jméno skandovali. Bylo to potupné. Jen co dosedl a dožadoval se koupelny, už putoval. A já? Ani hlásek.

Sylvie ››››››››

Dopadla jste ještě dobře. Mohla jste tu sedět třeba… s literárním kritikem. A pak přišel kdo?

Virginie ››››››››

To byla… Nechce se mi o tom mluvit. Nevím.

Sylvie ››››››››

Takže zase budeme debatovat jenom o tom, do čeho se chce vám.

Virginie ››››››››

Můžeme mlčet.

Sylvie ››››››››

Podle předpisů bychom neměli přestávat mluvit.

Virginie ››››››››

Toho jsem se vždycky bála.

Sylvie ››››››››

Mluvení?

Virginie ››››››››

Že mě sem přidělí někoho z kritiků.

Sylvie ››››››››

Proč? Že pro něho budete škrábat mrkev?

Virginie ››››››››

Že mi bude přeříkávat obsah mých knih. V kostce.

Sylvie ››››››››

Nejhorší je, když o vás mlčí. Podívejte, co všechno sepsali o mně.

Virginie ››››››››

Vy máte ve spodním prádle zašité výstřižky?

Sylvie ››››››››

A co jste myslela. Že mě vycpala matka příroda? Všechno jsem si o sobě vystřihovala. Psali až po mé smrti. To mi nikdo nevezme. To není z mého psacího stroje.

Virginie ››››››››

Kdybyste alespoň… po smrti myslela víc na…, tak by vám teď možná zaléhalo v uších… Tak ukažte.

Sylvie ››››››››

Já sama.

(uvolňuje vycpávky ze záňadří, podává je Virginii)

Virginie ››››››››

Třidiči s vidlemi. S hnojem vykydali i svobodu. Všechno odvíjejí z už jednou napsaného a přežvýkaného. Rozředili hutnou kaši, kaši tolika intenzivních chutí. Zbude čistý vývar, nikomu nechutná.

Sylvie ››››››››

No a?

Virginie ››››››››

Ta svoboda nad bílým papírem. Můžete cokoliv, jakkoliv. Sklonit tvář, svět uvnitř sebe otisknout na neposkvrněné roucho. Postavy z vás vycupitají, obejmou vás nebo na vás udělají dlouhý nos. Ušijete jim kabáty ze slov.

Sylvie ››››››››

Jenomže někdo to roucho a míry těch kabátů musí umět dešifrovat a přeměřit a ohýbat a filtrovat. Ne odhodit jako starý hadr do popelnice.

Virginie ››››››››

(jízlivě)

Vážně?

Sylvie ››››››››

Jistě.

Virginie ››››››››

A kdo?

Sylvie ››››››››

No kdo.

Virginie ››››››››

A co kdybyste náhodou náladového krotitele hodnot podrobila přísnému soudu a vyklubalo se veliké nic. Plné strachu a ctižádosti. Nic, které se stejně jako každá bestie živí obludnostmi. Musí popravovat. Komu jsme to vydány všanc?

Sylvie ››››››››

Taky může spravedlivě rozpitvat. Vzkřísit.

Virginie ››››››››

Každý člověk, každá doba si vaše věty může číst po svém. Nepsala jsem pro čtenáře své doby. Nepsala jsem pro čtenáře.

Sylvie ››››››››

Ne ne ne, lidé potřebují mít jasno. Jinak se v tom všem utopí. Potřebují rybáře, co na udici poměřují jen to nejlepší: pěkné, tučné úlovky. S nimi se nechají vyfotit.

Virginie ››››››››

Mám tu taky jeden výstřižek.

(sahá do výstřihu)

Sylvie ››››››››

Tak ukažte.

Virginie ››››››››

Au, já sama. Napsal, že je to chladné a vykonstruované. Načančané mudrování. Experiment. Muži nesnáší ženy, které píší. A když nevědí, kudy kam, je to vždycky experiment. Ne ne ne, bylo to čisté, byla jsem to já. Psaní přece není chlad, to je energie zevnitř, která se vyřine a poleptá realitu kolem. Ta poleptaná, znetvořená, krásná realita na papíře zůstane. Vždycky když někdo z těch mužů promluvil o mých postavách, měla jsem potřebu postavy ochraňovat. To nebyla otázka vět, to byla otázka živých bytostí. Uráželi mé nejbližší, kopali do nich. Rozběhli se a kopli. Vždycky to byli pánové.

Sylvie ››››››››

Jste vztahovačná.

Virginie ››››››››

Hrajeme hry. Oni rozdávají karty.

Sylvie ››››››››

Jste vztahovačná.

Virginie ››››››››

Jejich optika čteného je určující. Celá staletí.

Sylvie ››››››››

Jste vztahovačná. Třeba jen nepoužili správné věty.

Virginie ››››››››

Správné co?

Sylvie ››››››››

Správné věty.

Virginie ››››››››

Tak správné věty!?

Sylvie ››››››››

Ano.

Virginie ››››››››

Správné věty, podívejme!

Sylvie ››››››››

Správné věty. Zase budete slovíčkařit? Vy nejste moje vychovatelka, sklapni zobáček, děvenko, vy jste můj partner v tomhle… v tomhle… očistci.

Virginie ››››››››

Správné věty… Slečna učitelka seděla v houpacím křesle, znovu a znovu pročítala slohovou práci, moji slohovou práci, zpočátku se houpat přestávala, ztuhla v té nehybné hrozbě, ke konci se rozhoupávala zuřivě, tak zuřivě, že přepadla dozadu, udělala kotoul vzad, připlácla si načesaný drdol. Na kolenou, nevěřícně a pološeptem, udýchaná opakovala poslední odstavec, v němž všechny děti světa zešílely, nikdo si toho nevšiml, protože jen předčasně dospěly. Byla zrudlá, nenašla jedinou gramatickou chybu, kterou tak zoufale dolovala, alespoň jedinou odchylku od krasopisu tak najít, to si mohutně přála, lupou pátrala po kaňce, přeměřovala pravítkem okraje sešitu, chudinka, tím příběhem byla naprosto zmatená, to se k vám, mladá dámo, přece nehodí, to se vůbec nehodí k malým, desetiletým dámám, nastavte ruce… A víte, co mi do sešitu nakonec napsala, víte co? – Laskavě, děvenko, používejte jiné, správné věty!!!

Sylvie ››››››››

Používejte jiné věty.

Virginie ››››››››

Používejte jiné věty. Správné věty. Není to na ženu špatné, stačí maličkost, autorce můžeme jenom vřele doporučit, aby ve své tvorbě používala jiné věty, využila náš arzenál správných vět, náš arzenál správných slov, náš arzenál správných pocitů…

Sylvie ››››››››

(obě skáčou panáka)

…jiná slova…

Virginie ››››››››

…jiný psací stroj…

Sylvie ››››››››

…jinou tužku…

Virginie ››››››››

…jiný inkoust…

Sylvie ››››››››

…jiný papír…

Virginie ››››››››

Skákat panáka se správnými větami v ústech.

Sylvie ››››››››

(udýchaně)

Manžel mi tvrdil –

Virginie ››››››››

Ano?

Sylvie ››››››››

Když jsem ještě učila na střední škole… Tvrdil, hodnotíš už jednou napsané, sem emoce v žádném případě nepatří.

Virginie ››››››››

Emoce nepatří do výroby oceli. Do umění emoce patří! Do života emoce patří!

Sylvie ››››››››

Takže se mnou souhlasíte.

Virginie ››››››››

Výjimečně ano.

Sylvie ››››››››

Souhlasíte se mnou? Připustím trochu kyslíku.

Virginie ››››››››

Čím ovládáte ten kyslík?

Sylvie ››››››››

Někdy vám to ukážu. Takže vám vadí, že kritici jsou muži?

Virginie ››››››››

Ne, to jsem neřekla.

Sylvie ››››››››

Ale ano.

Virginie ››››››››

Když mezi sebe pustí ženu, musí to být muž. – To je vzduch! Pojďte si zatančit.

Sylvie ››››››››

Cože?

Virginie ››››››››

Tančit.

Sylvie ››››››››

Mám oteklá lýtka, děvenko. Stojím jen u plotny.

Virginie ››››››››

Cítíte to? Jak proudí energie? To je tvořivé. Nejen když sedíte a koukáte do papíru, který se boulí a tvaruje a vy jenom kopírujete jeho pohyb, ženete se za tím vlněním, abyste ho dostihla, aby nevymizel. A pak najednou nic. A za vámi věty. Ta energie proudí všemi póry, je v tanci, v tom, jak uspořádáte večírek, jaké ulice zvolíte k procházce, jakým krokem si vyšlápnete…

Sylvie ››››››››

Co a jak uvaříte.

Virginie ››››››››

Ano. Nehybné uvést do pohybu, na nohy navléct brusle, ruce protáhnout v křídla, vzlétnout…

Mrknutí čtvrté:
Šťavnatý čas

Virginie ››››››››

Nevzdávat – Takové… šťavnaté odpoledne. Jen ho nakrojit, šťáva by mi stékala po prstech, sladkost z kůže by mohli olizovat jiní. Proč mi nenechali alespoň zápisník… bílou křídu… kus cihly…

Sylvie ››››››››

Abyste už nikdy nenapsala ani písmeno. Máte dokázat, jak užitečná jste v životě byla. Přečíst napsané a zužitkovat.

Virginie ››››››››

Je to tak dávno.

Sylvie ››››››››

To vás neomlouvá. Tady čas neznají, tudíž tady čas nevládne.

Virginie ››››››››

Psát nepřestanu.

Sylvie ››››››››

A na co budete psát?

Virginie ››››››››

Na stěny.

Sylvie ››››››››

Zkoušela jsem do omítky rýt písmena vidličkou. Před očima se rány ve zdi zacelují. Nebo vnořit špejli do kečupu a patlat slova na zeď, pod nohy nebo na vlastní kůži. Ta břečka vždycky oživne, slévá se v jedinou rudou skvrnu.

Virginie ››››››››

Na stěny –

Sylvie ››››››››

Říkám, že to nejde.

Virginie ››››››››

Na stěny svého mozku.

Sylvie ››››››››

Já si škrábu na stěny svého… srdce. Dokud nevykrvácí. Pak mi ho znovu napumpujou.

Virginie ››››››››

Nemám příliš v lásce tu vaši exaltovanost.

Sylvie ››››››››

Nemám příliš v lásce tu vaši akademičnost.

Virginie ››››››››

Učila jste o mně?

Sylvie ››››››››

Jistě. Vás přece nejde přeskočit. A přála jsem si, aby už jednou taky někdo přemýšlel a psal o mně.

Virginie ››››››››

Co jste svým studentům říkala?

Sylvie ››››››››

To co každý.

Virginie ››››››››

Co?

Sylvie ››››››››

Že jste prozářila slova a svět za nimi.

Virginie ››››››››

To je výstižné.

Sylvie ››››››››

Že jste ženám vlila odvahu žít svůj život.

Virginie ››››››››

To je… přehnané.

Sylvie ››››››››

Jistě. Netušila jsem, jak moc lžu.

Virginie ››››››››

Lžete?

Sylvie ››››››››

Jaká jste doopravdy. Milovala jsem vás. Kdyby mi tehdy někdo řekl, že s vámi skončím navěky v očistci nebo co to tady je, byla bych blahem bez sebe. Vrněla bych jako kotě u krbu. To byla moje představa ráje.

Virginie ››››››››

Není to navěky. Jen dokud někdo nezavolá naše jména, přece nás někdo musel milovat.

Sylvie ››››››››

Copak byste o mně říkala za katedrou vy?

Virginie ››››››››

Já?

Sylvie ››››››››

No vy.

Virginie ››››››››

Já… Neznám vaše knihy dost důkladně, abych… Pompézní řezy… Slyšela jsem je poprvé.

Sylvie ››››››››

No a?

Virginie ››››››››

Tak překotně jsme je naporcovaly do salátů a nádivek. Nebylo jich mnoho… Půjdu se projít. Po okraji.

Sylvie ››››››››

Nesmíte vycházet takhle neupravená. Takhle vás nesmějí vidět.

Virginie ››››››››

Kdo?

Sylvie ››››››››

Nesmějí vás takhle zahlédnout.

Virginie ››››››››

Ale kdo?

Sylvie ››››››››

Co si o nás pomyslí? Když se procházíte po okraji, je na vás vidět.

Virginie ››››››››

Já nikoho nevidím.

Sylvie ››››››››

Ale oni můžou vidět nás. Co si pomyslí o mně, že něco takového dopustím.

Virginie ››››››››

Takhle oblečená chodím –

Sylvie ››››››››

Já vím, věčně. Takhle ven už nikdy nesmíte jít, rozumíte. Nesmí vás vidět neupravenou. Ano, je to namáhavá práce, jistě. Vyčesat vlasy, napudrovat obličej, obtáhnout obočí, přikrvit rty, obléknout se do čistého a vyžehleného, a to všechno kvůli němu.

Virginie ››››››››

Proč ne kvůli sobě?

Sylvie ››››››››

A proč ne kvůli mně? Nejste tu sama. Já se na vás musím dívat. A nechytejte mě pořád za slova. Nebo uberu kyslík.

Mrknutí páté:
Odlouplá kůže

Sylvie ››››››››

Sloupnout – Upeču, ne ne ne, upečeme křehký jablečný koláč. S těstovou mřížkou a drobenkou. S vůní skořice. Vy oloupete jablka.

Virginie ››››››››

Já neumím loupat jablka.

Sylvie ››››››››

Tak se to naučíte. Strhnout kůži z jablek.

Virginie ››››››››

(loupou jablka)

Naše kuchařka na venkově mívala mladičkou pomocnici. Bylo jí čtrnáct, měla dlouhý nos, vlhké oči, vyspělé křivky. V přítomnosti jiných své oči nepozvedala od práce nikdy. Jen když jsem náhodou prošla kolem pootevřených dveří já a ona stála v kuchyni nad těstem sama, oči zvedla, drze je vykulila, zírala nestoudně, poměřovala si mě od hlavy po paty, sloupávala mě z kůže pohrdavě. Držela takovou speciální… no…tuhletu…

Sylvie ››››››››

Škrabku.

Virginie ››››››››

Škrabku. Loupala jablka. Otáčela si mě svým pohledem, odvíjela dlouhého hada. V noci jsem tajně prohrábla odpadky za domem a černým inkoustem, protože zelený mi došel, jsem do té vlhké, slouplé kůže přepsala Rimbaudovu báseň. Drobná písmena se rozpíjela v té jablečné spirále.

Sylvie ››››››››

Co jste s tím pak udělala?

Virginie ››››››››

Zahrabala jsem slupku do záhonu růží.

Sylvie ››››››››

Hnojila jste Rimbaudem?!

Virginie ››››››››

Napřesrok bíle vykvetly, seřízla jsem je. Zalila vodou, v čiré skleněné váze, čichala jsem k těm růžím ve své pracovně, se zeminou vdechovala vůni slov. Jednu růži jsem jí podala. Tak, aby jí trn protrhl kůži na ruce. Krev odkapávala do těsta –

(poraní se)

Au.

Sylvie ››››››››

Jste schopná zmrzačit se i po smrti.

Virginie ››››››››

Budu mít zničené prsty. Jak v nich udržím pero?

Sylvie ››››››››

Do inkoustu pero namáčet nikdy nebudete. Ani do černého, ani do modrého, ani do zeleného.

Virginie ››››››››

Raději… odejdu.

Sylvie ››››››››

Nemůžete.

Virginie ››››››››

Vždycky lze odejít. Sešla jsem dolů po schodech, abych zabránila něčemu horšímu. Stála tu s mými listy. Zrudlá slečna učitelka. Starší o čtyři roky, tentokrát se pohupovala v kolenou, ztrácela rovnováhu. Matka jí řekla: Měla byste si zvolit práci, která by lépe odpovídala vašim schopnostem. Výuka mladých dam, jak naznačují vaše výsledky, to patrně nebude. A otec: Nemohu tě chránit věčně. Musíš se postavit na vlastní nohy, nechat jednou provždy toho bláznovství. A bratr: Ale to by byla škoda, kdyby nás sestřička v rozpuku opustila. A já: Raději odejdu. A otec: Jak chceš, odejít můžeš hned. – Odešla jsem. Vždycky lze odejít. V duchu. Jednou provždy jsem se odpoutala.

Sylvie ››››››››

A vrhla jste se na psaní.

Virginie ››››››››

Vrhla jsem se na psaní!?

Sylvie ››››››››

Nerozčilujte se.

Virginie ››››››››

Vrhla jsem se na psaní? Já se na psaní nevrhla, psala jsem vždycky, psaní se vrhalo na mě. Dotíralo kladívky v hlavě, otočila jsem se, připravený rozevřený chřtán…

Sylvie ››››››››

Slupl vás jak malinu.

Virginie ››››››››

Jak to víte?

Sylvie ››››››››

Už jste to jednou vyprávěla. – Vždycky máme na vybranou.

Virginie ››››››››

Ano, měla jsem na vybranou. Buď se nechat zazdít zaživa. Přistoupit na akademickou dráhu, vydávat studie, psát habilitační práci, mudrovat nad texty, které v univerzitní strojovně, kde se přidává do kotlů, ztrácejí svůj půvab, načichnou lhostejností. Housky na běžícím pásu, přeměřovány a vyhlazovány podle představ a teorií, rozřazovány podle tabulek. Nebo se zachránit. Skočit do nejistoty, ponechat si své hodiny, vnořit se do nich, číhat na ty posvěcené chvíle. Proto jsem na rozdíl od vás ke všem kritikám imunní. Já věděla, kdo je píše, znala jsem je všechny osobně. Já věděla, jak omezená je zásoba jejich slov. Mají jich k dispozici mnohem méně než my.

Sylvie ››››››››

Vlivný kritik vás udělá.

Virginie ››››››››

Neznám takového.

Sylvie ››››››››

Jejich slovo je důležité.

Virginie ››››››››

Přestala jsem jejich slova číst.

Sylvie ››››››››

Já si vystřihovala všechno.

Virginie ››››››››

A vycpávala se tím.

Sylvie ››››››››

Ano! Co bych byla bez nich, beztvaré nic.

Virginie ››››››››

Ale proč? Vaše věty jsou přece prvotní. Vy něco napíšete. Oni vás dodatečně někam natěsnají. Aby vás za pár let nahnali do jiného výběhu svých teorií. Pohodlně se na vás živí. Podívejte se na naše století a podívejte se teď na to jejich století, jsme zas v jiných kotcích –

Sylvie ››››››››

Nechodím k okraji, nechci přepadnout předčasně.

Virginie ››››››››

Jen se podívejte, pokochejte se, v jak rozdílných neckách, jak rozdílné ruce naše texty propíraly. Písmena smyli, nezvýraznili.

Sylvie ››››››››

No a co?

Virginie ››››››››

Člověk píše, aby nezešílel… Na to žádná teorie nestačí.

Sylvie ››››››››

Co byste teda navrhovala?

Virginie ››››››››

Zrušit vědy o umění.

Sylvie ››››››››

A kdo, ptám se, kdo potom bude vědět, co je kvalitní? Kdo potom bude vědět, kdo je Virginie Woolfová? Kdo jsem já? Podívejte se dolů, na ty stohy popsaného papíru, někdo to roztřídit musí.

Virginie ››››››››

Proč by to měl někdo vědět?

Sylvie ››››››››

Přece musejí existovat měřítka.

Virginie ››››››››

A vy to snad víte? Vy víte, kdo je Virginie Woolfová? Vy víte, kdo jste vy?

Sylvie ››››››››

Učila jsem o vás! Se sebou žiju.

Virginie ››››››››

Už nežijete.

Sylvie ››››››››

Nechytejte mě pořád za slovíčka! – Uberu kyslík.

Virginie ››››››››

Je mi to jedno.

Sylvie ››››››››

Ubírám, lokněte si do zásoby.

Virginie ››››››››

Takhle jste dusila svoje děti?

Sylvie ››››››››

(zuřivě)

Našlapujete na kluzkou plochu, zlámete si vaz, zacouvejte laskavě zpátky k tématu.

Virginie ››››››››

Dusila jste –

Sylvie ››››››››

Varuju vás!

Virginie ››››››››

Spisovatele poznáte, když držíte jeho knihu v ruce, když ji prostudujete a potěžkáte. Nic jiného není důležité. Potěžkávala jsem za svůj život nejrůznější knihy a každá zažije svou chvíli, chvíli, kdy ji čtenář během života porozumí. Na kratinkých pět minut.

Sylvie ››››››››

Podle vás lidé vlastně knihy nepotřebují.

Virginie ››››››››

Ne. Knihy potřebují literární paraziti. Aby nepřišli o živobytí.

Sylvie ››››››››

Tak proč jste je psala?

Virginie ››››››››

Nepotřebovala jsem knihy. Potřebovala jsem psaní. A Leonarda. Potřebovala jsem psaní. Potřebuju psaní.

Sylvie ››››››››

Já potřebuju další jablka sedřená z kůže.

Virginie ››››››››

Mám druhý krvavý puchýř.

Sylvie ››››››››

Ukažte.

Virginie ››››››››

Propíchněte ho.

Sylvie ››››››››

Ne ne ne, vaše puchýře propichovat nebudu.

Virginie ››››››››

Schválně, co z něho vyteče.

Sylvie ››››››››

Propíchněte si to sama. – Pojďte na světlo.

Virginie ››››››››

Proč?

Sylvie ››››››››

Ta bříška ukazováčku a palce…

Virginie ››››››››

Pusťte mě.

Sylvie ››››››››

Máte prsty popíchané jako vysloužilá švadlena!

Virginie ››››››››

Skvrny od jablek.

Sylvie ››››››››

Aha.

Virginie ››››››››

Leonard mě před světem chránil. Milovala jsem na něm tu víru ve mě.

Sylvie ››››››››

(vytrhne list z knihy a ováže Virginii prst)

Ted mě světu předhazoval jako neohlodanou kost. Svět dotíral, já zápasila.

Virginie ››››››››

Leonard mě utěšoval, podporoval. Nemusela jsem se o nic starat. Jen přítomnost služebných s vlhkýma očima a dlouhým nosem byla nesnesitelná.

Sylvie ››››››››

Ted se nestaral o nic. Namáčela jsem hadr do horkého kýble, smývala stopy jeho podrážek z podlahy. Do dřezu jsem nořila mastné talíře a příbory, které on olizoval. Rudýma rukama jsem máchala jeho propocené košile. Zašívala roztřepené límečky, přišívala utržené knoflíčky, štupovala ponožky. Pekla nedělní bábovky, které rozdrobil po stole. Stříhala jsem si ofinu do roviny podle pravítka. Byla jsem milá na jeho přátele. Neměla jsem svoje přátele.

Virginie ››››››››

Ano, obklopit se přáteli, tak lze tomu všemu vzdorovat. Já jsem o ně přišla.

Sylvie ››››››››

Chtěla jsem ho milovat. Jako vzorná manželka, vzorná matka, vzorná hospodyně, vzorná kuchařka. A chtěla jsem psát. Nevěřil mi. Nevěřila jsem si.

Virginie ››››››››

Odvezl mě z Londýna. Ztratila jsem půdu pod nohama.

Sylvie ››››››››

Odvezl mě do Londýna. Ztratila jsem půdu pod nohama.

Virginie ››››››››

Na venkově zbyly už jenom ty služky. Množily se. Po všech cestičkách cupitaly k našemu domu jako mravenci k louži medu. Aby mě sjížděly drzýma očima. Se škrabkou v ruce.

Sylvie ››››››››

Jak ráda bych si dopřála nějakou výpomoc do domácnosti. Příležitostnou, alespoň jednou týdně. Neměli jsme peníze. Neměli jsme na to. Ale já to zvládla. Zvládala jsem všechno.

Virginie ››››››››

Byly všude. Služtičky. Vyčkávavé. Zákeřné. Věděly, že selžu. Pohrdaly mnou. Leonard to odmítal vidět. Dával vinu mně. Za to, že mě šikanují, obviňoval mě. K pečeni teda jako budou šťouchaný brambory, nebo bramborová kaše, milostpaní, to je totiž docela rozdíl, tak nám to jako račte sdělit jasně. Mám tu vepřovou pečeni udělat na česneku, nebo na paprice a na sádle, nebo… nebo co teda? Vy to libový skopový maso, milostpani, nedojíte? Takový plejtvání, já nevim. Rozevíraly dveře bez zaklepání, věděly, že pracuju, věděly, že píšu, věděly, jak sebou vyděšeně trhnu, vysmívaly se mi těmi otázkami, to byly jejich naostřené bodce, jehněčí, rozmarýn, majoránka, karamel, prasečí hlava, šunka, sádlo. Dveře se rozlétly a dopoledne bylo pro mne ztracené. Věty vyšuměly, postavy se ke mně obrátily zády. Celé dopoledne jako bych plavala v oleji, usazená na vepřové pečínce, šplouchala jsem se v hovězím vývaru a bramborou zapíchlou v chřestu jsem pádlovala k okraji talíře, k času oběda, ke břehu. S nadějí, že odpoledne si svoje dveře zatarasím, odpolední hodiny budou moje. – Nepustím vás sem, už vás sem nepustím.

Sylvie ››››››››

Zvládala jsem všechno úplně sama. Byla jsem dokonalá. Rodila jsem děti. Leštila domácnost. Výtečně vařila chutná jídla. Psát jsem nepřestala. Na všechno sama.

Virginie ››››››››

Tolik služek mezi mnou a světem.

Sylvie ››››››››

Měla bych uklízet. Ale chci psát, chci pracovat. Sedala jsem ke stolu, psala, v tom hlavou proletěl šíp. Vylétla jsem od stolu, z mrazáku vytáhla skopové. Muselo se rozmrazit k obědu. Až se vrátí Ted, aby ho zevnitř hřálo, abych ho zevnitř zlíbala. Vrátila jsem se ke stolu. Dešťové kapky zabušily na okno. Vylétla jsem od stolu. Sebrat ze šňůry uschlé prádlo. Zkontrolovat studentku, co hlídala děti. Platila jsem jí, abych mohla pracovat. Neustále ve střehu, co v příští minutě utne tu vzácnou chvíli. Pořád jsem vylétala z hnízda. Musela jsem já. Psst, tiše, tatínek pracuje. Muži se neumějí soustředit na dvě věci najednou. Umějí se soustředit jen na jednu věc.

Virginie ››››››››

Ta věc jsou oni sami.

Sylvie ››››››››

Matka nepovažovala duševní práci… za práci. Pokud nenavařím, neupeču, nevyžehlím, nestojím tu s krumpáčem, jsem bezcenná. Táta už tu není, aby mě bránil.

Virginie ››››››››

Hlasy.

Sylvie ››››››››

Kdo rozhodl, pro co se hodím a kde je zakázané území.

Virginie ››››››››

Hlasy!

Sylvie ››››››››

Proč si vlastně myslíš, že umíš to, co chceš.

Virginie ››››››››

(nečekaně mrští po Sylvii, která je ponořená do sebe, jablko)

Hlasy!

Sylvie ››››››››

Au.

Virginie ››››››››

Někdo se koktavě rozčiluje a volá.

Sylvie ››››››››

(přichází pomalu k sobě)

Proč se rozhlížíš kolem, proč se nerozhlížíš v sobě?

Virginie ››››››››

Nevolá mě? Ta služka! Prst jsem jí olízla a ovázala svým bílým kapesníkem, těsto zvlhčené její krví jsem ochutnala syrové.

Sylvie ››››››››

Prskání oleje na pánvi. Nikdo nevolá.

Virginie ››››››››

Protože si myslí, že jsme spiklenkyně, že nám je tu spolu dobře, že nepotřebujeme vysvobodit! Ale já vysvobodit potřebuju. Chvilku být sama. To je z toho, jak často přidáváte a ubíráte kyslík. Nevyznají se v tom. Už na rajský plyn nesahejte.

Sylvie ››››››››

Jablka už mi stačí. Nastrouháte je, já to promísím s některou z vašich povídek. Anebo ne! Vy už jste v salátu. Ne ne ne. Je to můj koláč. Z předposlední stránky uválím hrozinky, hrozinky sylvánky. A zůstane mi už jen tahle jediná, natržená. – Já bych se nikdy neodvážila neupéct nedělní koláč.

Virginie ››››››››

Ještě jsme ani nedojedly ten rebarborový.

Sylvie ››››››››

Je to moje povinnost provonět domov.

Virginie ››››››››

Ale nezabila jste se kvůli koláči.

Sylvie ››››››››

Cože?

Virginie ››››››››

Sahala jste po peru a psala poezii. Koláč jste připekla.

Sylvie ››››››››

Zvládala jsem všechno. Jenom jednou jsem ho připálila. Jenom jednou jedinkrát!

Virginie ››››››››

Na škvarek. Smradlavá, černá hmota. Nemůžete zvládat obojí. Psychická energie vystačí na jediné. Soustředit se na rozbití vajec, vsypání mouky, odměření správné dávky cukru. Nebo se soustředit na rozbití věty, vytroušení vhodných slov, odměření naděje.

Sylvie ››››››››

Co vy o tom víte? Zvládala jsem to. Nic jiného mi taky nezbývalo. Kdo jiný by mne vedle sebe snesl?

Virginie ››››››››

Leonard mě odvezl na venkov. Vídala jsem ženy, které celé neděle věnovaly pečení koláčů. Kypřily záhony růží. Celé dny darovaly velkému prádlu, leštění stříbrných lžiček a pořádání čajů o páté, kdy na stolečky vyrovnaly sladké koláčky a mastné koblihy. Mlčky a z povzdálí sledovaly, jak každý chce sedět v čele stolu.

Sylvie ››››››››

Je to dokonalé uspokojení, mít prostřený stůl pro ty, které milujete, pro rodinu, kde sedí všichni u jednoho stolu.

Virginie ››››››››

Každý v duchu někde jinde.

Sylvie ››››››››

Můj otec odešel. Neseděla jsem s ním u jednoho stolu. Nechtěla jsem, aby Ted odešel. Myslela jsem, že odcházejí, protože kůže na krůtí pečeni není dost křupavá. Byl to obřad, matka se celý život modlila v kuchyni. Tam byl její oltář.

Virginie ››››››››

Váš otec neodešel. Zemřel.

Sylvie ››››››››

Odešel.

Virginie ››››››››

Pořád si lžete. Jak se potom chcete odtud dostat? Leonard ode mne nikdy nevyžadoval pečeni.

Sylvie ››››››››

Protože měl dostatek prostředků k tomu, aby zaměstnával služky. Nevzal si za ženu vás, ale váš talent. Oženil se s knihami, které jste napsala a které, jak byl přesvědčen, ještě napíšete. Nevyžadoval pečeni, vyžadoval propečené příběhy, aby měl co servírovat.

Virginie ››››››››

To není pravda. Náš vztah byl hlubší než přechodný flirt a… a společné snídaně a… Naše láska byla hluboce lidská, bezvýhradná.

Sylvie ››››››››

Bezpohlavní.

Virginie ››››››››

Bezvýhradná.

Sylvie ››››››››

My jsme se brali z lásky. Ne z vypočítavosti a úzkosti.

Virginie ››››››››

A rozcházeli jste se proč? Vzal si vaši mladou, svěží, okouzlující podobu. Sametovou broskvičku. Příslib. A když jste vystrčila drápky, prchal.

Sylvie ››››››››

Leonard se na vás přisál. Věděl, že vaše práce je mimořádná. A taky věděl, že vy mimořádná nejste. Jen otravný, nemocný blázen.

Virginie ››››››››

Mrkev jsem vám oškrábala. Jablka oloupala.

Sylvie ››››››››

A to stačí? Myslíte, že stačí umět napsat písmeno? I v kuchyni musíte mít talent.

Virginie ››››››››

Zítra vařím já.

…

Toto je pouze náhled elektronické knihy. Zakoupení její plné verze je možné v elektronickém obchodě společnosti eReading .