Miroslav Wanek

Máj

Dauphin

2010

Ještě v nás šustil večer

když ráno syklo: tiše!

Vyšli jsme

ze své skrýše jak mršky –

jak krotká háďata která se bojí

aby lopata světla

a procitnutí

je nepřesekla

Ještě z nás trčel alkohol

to něžné peří v hlavě

Jak si pak

nevyprávět o dětství

Jako by s věkem

rostla vina za schopnost

připomínat

Ještě jsme nevěděli kudy

se pro nás dnešek

vrátí – jak sát? – sami

tak nevysátí – řeklas mi:

půjdeš se mnou? – jako bys drobila

ptáčkům

A tak jsme kladli věnce

krokům a vedli

dlouhé rozhovory

Dilema: lodě kontra vory

Téměř vše tak trochu

vyčpělé: děti jak vidí dospělé

a zpět

Chce se mi skočit do fontány

řekla jsi hlasem bílé

vrány a voda vyprskla

jako by měla k smíchu

až příliš plná ústa

jak pustá hladina

tu náhle v tobě ucítila

leknín

A já jen hleděl

do kamene jak jsou tvé

promáčené boty slyšet

a bál jsem se té mokré

stopy

zda se v ní

neutopí co na nás

teprv čeká

Byla jsi na mne

jako na člověka – smála ses

že jsme přiopilí

do síťky na motýly že chceme

chytat ryby

Směl jsem tě držet

namočenou jako bys byla

mojí první

ženou

Jedli jsme ulici

jak tvarohový koláč

– uprostřed mince –

voláš: kdo dřív? – hráli jsme

na cizince jenž neví

v kolik jede vlak

a nezeptá se

Hráli jsme

jako že pospícháme

Sázeli jsme se

o neznámé číslo

že bude v parku ticho

jako když elektrikou nasaje se drát

Že budem nesahat na spadlé

orosené květy

a že se nezastavíme

než o svůj stín

Tak naze bez hodin jsi vypadala

že co nám zbylo

z toho mála času

se nafouklo jak míč

Jenom nám

nevysyč – jsem se modlil

jako bych držel

v ruce jehlu

A ty ses mračila

že hluk přivřených oken

nám kazí plány

být jen my sami

pány rána

Jak samozvaná rosa

sahalas do trávy

jestli je svěží

Jestli tu někde pod ní

leží základní kámen

smrti

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Máj.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.