Velkej frajer Nate

KDYŽ MU CVAKNE

Lincoln Peirce

Pro Nata a Ala

Přeložil Martin Pokorný

Translation © Martin Pokorný, 2013

Text copyright © 2013 by Lincoln Peirce

Published by arrangement with HarperCollins Children's Books,

a division of HarperCollins Publishers

ISBN 978-80-7447-424

Obsah

Kapitola 1

Kapitola 2

Kapitola 3

Kapitola 4

Kapitola 5

Kapitola 6

Kapitola 7

Kapitola 8

Kapitola 9

Kapitola 10

Kapitola 11

Kapitola 1

„Ty jsi ale špindíra.“

Otočím se a za sebou vidím Francise, jak znechuceně kroutí hlavou.

Zakoulí očima. „Ne, mluvím k automatu na limonádu,“ povídá a pak ještě cosi zamumlá o „nejhorším čuněti v osmatřicátém okrsku“. Pár doplňujících informací: osmatřicet je číslo okrsku kolem naší školy, Francis je můj nejlepší kamarád a jo, mám trochu sklony k nepořádku. A co jako?

Francis se mě chystá praštit sešitem, ale pak se zarazí. Nechce, aby ho někdo z učitelů přistihl, jak mě mydlí po hlavě. Útok paklíkem papírů vám tady u nás vynese nejmíň dvoje poškole -a Francis není po škole nikdy. NIKDY.

Vidíte! Paní z místnosti, kam se chodí poškole, ani netuší, jak se Francis JMENUJE!

Lidem je někdy divné, jak to, že jsme s Francisem tak skvělí kamarádi -a upřímně řečeno, něco na tom je: jsme naprosté protiklady. Tím myslím tohle:

No dobře, drobný dodatek: Francis není tak příšernej slušňák, jak by se z tohohle zdálo. Tenhle průvodce vznikl, když jsem byl na Francise naštvanej, že nám ve skrýši na stromě rozvěšel osvěžovače vzduchu. Ale čtěte dál.

Ta zběsilá pořádkumilovnost měla možná přijít hned NA ZAČÁTEK. Znám Francise od mateřské školky a on byl VŽDYCKY chlapeček jak ze škatulky. Jako malej si nechtěl hrát na písku, když neměl po ruce ubrousky na otírání.

Panejo. „A co je prosím tě tak hroznýho na tom, že jeden plakát visí nakřivo?“ povídám.

„Vypadá to nedbale,“ odpoví zamračeně. „Ubírá to chodbě z celkové feng-šuej.“

„Náramná legrace, Teddy,“ zamručím a třu si přitom bouli na hlavě. „Pořád stejnej... “

No paráda. Přírodověda s panem Galvinem. Už jste si někdy pozdě večer odseděli nějakou tu dlouhou reklamu na přístroje do kuchyně? Tak přesně takhle u nás vypadá přírodověda - akorát že nemůžete přepnout kanál.

„Dobrá práce, Gino,“ povídá pan Galvin a ona nás oblaží svým obvyklým šklebem.

„Moc pěkné, Francisi,“ říká pan Galvin a Francis zdvihne papír tak, abych na něj viděl.

Jednička! Ne že by to bylo překvapení. Ale je to dobrá zpráva, protože jsme s Francisem tu domácí úlohu dělali společně. Takže jestli ON dostal jedničku…

Co? „Pojď ke katedře“? A co takhle „dobrá práce“? Co takhle „moc pěkné“?

„No... dobře,“ povídám s trochou nervozity. Teda chci říct s KUPOU nervozity.

„Tohle je zcela nepochybně,“ oznamuje a hlas mu stoupá...

Slyším za sebou pochechtávání. Príma, že tenhle svůj objev rozhlásil po celé třídě. To si mě nemohl vychutnat někde STRANOU?

No tak co. Bez boje se nevzdám.

„Já ty tvoje odpovědi ani nedokázal PŘEČÍST!“ dál huláká pan Galvin a teď už jede plnou parou. „Tvoje PÍSMO je naprosto NEČITELNÉ!“

Otočí papíry na druhou stranu.

Jejky. Když jsem svůj nejnovější komiksový majstrštyk začínal, nedošlo mi, že kreslím na opačnou stranu domácího úkolu na přírodovědu.

„A ty máš záhady rád?“ na to pan Galvin a přistrčí ke mně můj domácí úkol.

No tak tomu říkám nečekaná exploze. Ještě před třemi minutami jsem si myslel, že jsem dostal jedničku. A teď mě pomalu vyhazujou ze školy.

Hlas pana Galvina mě pronásleduje, zatímco se vracím do lavice. „Zítra chci mít tenhle úkol na stole dokonale přepracovaný.“

Psaníčko od Francise. Mrknu po panu Galvinovi, ale ten má zrovna plné ruce práce - předvádí Mary Ellen, jak zapálit kahan a nepodpálit si přitom vlasy. Vzduch je čistý.

Jó, jasně, nedokážete to přečíst. A to tak je SCHVÁLNĚ. Trávíme s Francisem spoustu času tím, abychom to tak měli ZAŘÍZENO. K čemu vám je tajný kód, když by ho dokázal rozluštit každej druhej?

No... no tak dobře, jen abyste pochopili, oč jde, ukážu vám systém. ALE NEUKAZUJTE TO NIKOMU JINÉMU!

Tak mu odepíšu:

Francis je prima kamarád.

Konečně zvoní a jdeme ven. Tohle je to jediné, co mám na přírodovědě rád, když skončí, je člověku blaze.

„A právě proto bychom na tu schůzku měli jít!“ povídá Francis. „Měli bychom se postarat, aby se ročenka konečně VEPSALA DO PAMĚTI!“

Prostě katastrofa. Víc průšvihů, než má Chad na obličeji pih. Jednou jsem je začal počítat, ale když jsem se dostal k trojciferným číslům, přestalo mě to bavit.

„Víte ale, kdo může za to, že všechno dopadlo takhle hrozně, že jo?“ ptá se Francis.

„No jistě,“ odpovíme s Teddym oba současně...

Nick Blonsky měl loni na starost přípravu ročenky a mně bylo jasné předem, že to zvrtá. Člověk, který tráví tolik času s prstem v nose, prostě nemůže působit důvěryhodně.

„A kdo bude redaktorem LETOS?“ ptám se.

„No ať je to kdo chce,“ povídá Francis, když přicházíme na místo schůzky...

Kapitola 2

Ale to ne. TO NE!!

„Gina?? ONA bude šéfredaktor?“ zasténá Teddy. „No a co jsi čekal?“ šeptne Francis. „Gina chce mít pod palcem VŠECHNO.“

Trefa. A to je jeden z důvodů, proč je oblíbená asi jako požární trénink o přestávce. Další důvody jsou například následující:

A teď se vraťme k té schůzce v čele s Rozkazovačkou Otravnou.

„Ale JASNĚ, Gino, my tě slyšíme,“ povídám. „Někam si tu zatracenou palici schovej.“

„Tohle je KLADÍVKO, ty chytráku...“

Nádhera. Takže teď nám začne VYHROŽOVAT. Je tohle schůzka nad ročenkou, anebo bojová soutěž?

Gině je očividně jedno, že ji nikdo nesleduje, a pustí se do vychloubačného proslovu o tom, jak chce ročence dát „nový kurz“.

„To zní skvěle,“ říkám klukům. „Tak ona ať se vydá SVOU cestou...“

„A proč ne?“

Francis kývne hlavou směrem k Gině. „Opravdu chceme, aby to celé měla v rukou ONA?“

No a to je fakt PŘÍŠERNÁ představa. Mysleli jste si, že ročenka od Nicka Blonskyho je děs? Ročenka od Giny by byla NOČNÍ MŮRA.

„Máš pravdu,“ povídám. „Nemůžeme se na to vykváknout a nechat Ginu, aby ze sebe udělala královnu ročenky.“

„No tak co provedeme?“ ptá se Teddy. „Sleduj,“ zašeptám a vystřelím rukou do vzduchu. Gina na mě podezřívavě zamžourá. „Co chceš?”

Všichni se tváří ohromeně, a zvlášť Francis. „MĚ?“ škytne.

„No parDON,“ vykoktá Gina celá rudá, „ale šéfredaktor už jsem JÁ!“

„Opravdu? Ono se hlasovalo? ...“

Gina zrudne ještě víc. „Já se PŘIHLÁSILA jako dobrovolnice, když to chceš vědět,“ zavrčí. „A přihlásila jsem se PRVNÍ!“

„No a Francis se přihlásil DRUHÝ,“ na to já.

„Není to jedno?“

Do obličeje jí teď leze barva, jakou jsem ještě v životě NEVIDĚL. Zamíří mi kladívkem rovnou mezi oči.

„Dva šéfredaktoři být NEMŮŽOU!“ zasyčí.

To se ozvala paní Hicksonová, která vede školní knihovnu a dohlíží na přípravu ročenky. Taky je na celé škole jediná, kdo kdy Ginu nechal po škole. A právě teď má v pácu sestřelit plány naší malé diktátorky na okupaci ročenky! HA!

Tahle ženská se mi začíná doopravdy líbit.

Jejky. Možná jsem se s tím vyjádřením unáhlil.

Ukazuje mi knížku. „Poznáváš tohle?“

No jasně. Minulý týden jsem ji měl vypůjčenou z knihovny. „Ptáčník Zack a jeho pátrání.“ Byla fakt skvělá. Zack je kluk, který k narozeninám dostane papouška, ale ten mu pak zmizí. A tak...

Zalistuje a řekne: „Mohl bys mi třeba vysvětlit, proč jsou úplně na všech stránkách oranžové skvrny?“

„Zamračí se. Ach tak. A co tenhle FLEK na obálce?” „A teď se podívej na tohle!“ mluví dál.

Nahlas polknu. Jo, tahle knížka asi fakt dostala zabrat. „Někdy... někdy se mi věci trochu zmačkají ve skříňce.“

„TROCHU ZMAČKAJÍ? Ta knížka vypadá, jako kdyby prošla SKARTOVAČKOU,“ křičí. Nemají náhodou knihovnice dbát na to, aby byl KLID?

Jo, já vím. Před pár měsíci jsem úplně ulít a začal jsem si do knížky z knihovny KRESLIT. Vyvolalo to asi stejný nadšení jako kozí bobky v marmeládě.

„Nate, každý jsme jiný,“ říká ona. „Někdo je pořádný, někdo nepořádný.“

Jo, a někoho baví poslouchat, jak si dospělí třepí hubu, a někoho ne.

Nemohli bychom změnit téma?

„Když ale vlastní nepořádnost škodí druhým lidem anebo jim ničí věci...“

„Problém“ zní hrozně negativně. Nemohli bychom tomu říkat třeba „roztomilý rozmar“?

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Velkej frajer Nate 5.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.