Jack London

Americký spisovatel, vlastním jménem John Griffith Chaney. Narodil se v San Franciscu a jeho dětství bylo ve znamení častého stěhování, nestálých rodinných poměrů a chudoby. V civilním životě byl lovec tuleňů, zlatokop, kotelník v elektrárně a člen pobřežní rybářské hlídky. Již v dětství si však zamiloval dobrodružnou literaturu, kterou posléze začal i sám psát.

Po počátečních potížích a pokusech prosadit se v literatuře se nakonec proslavil mnoha námořnickými povídkami, romány z aljašské přírody a podobně drsných prostředí lidské civilizace. Procestoval celé Spojené státy, jednou byl dokonce uvězněn pro potulku. Tento původně individualista se pod vlivem životních zkušeností a čtení Marxových myšlenek stal socialistou a vstoupil do socialistické strany.

Pracoval v odborovém hnutí, byl kritikem individualismu. Dostal se na universitu, kterou však musel ze zdravotních důvodů opustit. Jeho drsné a naturalisticko-realistické povídky a romány, ve kterých často vycházel z vlastních cestovatelských zkušeností a vyprávění, která během svých dobrodružství zachytil, slavily čtenářský úspěch a John London si začal psaním konečně vydělávat. Nějakou dobu pracoval také jako válečný zpravodaj.

Stal se ve své době nejlépe placeným spisovatelem, podnikl cestu kolem světa, koupil si ranč a ve velkém utrácel. Postupem času se zhoršoval jeho zdravotní stav, navíc opět propadl alkoholu a dluhům. Nakonec spáchal sebevraždu, když se předávkoval morfiem ve snaze potlačit bolesti, kterými trpěl.

Volání divočiny

Buck je čtyřletý pastevecký pes hýčkaný svým pánem a jeho rodinou. Jednoho dne jej ale ukradnou obchodníci se psy a míří s ním na Aljašku, kde se právě rozbíhá Zlatá horečka. Psi k zapřažení do saní tu mají obrovskou cenu. Jen díky své houževnatosti a síle dokáže Buck přežít v drsném prostředí mezi krutými lidmi. V novém prostředí brzy zjistí, že jeho vrozené instinkty mu umožní nejen přežít, ale že ve svobodném, volném a divokém životě nakonec nachází i zalíbení.

Jack London

Volání divočiny

2014

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno. Používání elektronické verze knihy je umožněno jen osobě, která ji legálně nabyla, a jen pro její osobní a vnitřní potřeby v rozsahu stanoveném autorským zákonem. Elektronická kniha je datový soubor, který lze užívat pouze v takové formě, v jaké jej lze stáhnout z portálu. Jakékoliv neoprávněné užití elektronické knihy nebo její části, spočívající např. v kopírování, úpravách, prodeji, pronajímání, půjčování, sdělování veřejnosti nebo jakémkoliv druhu obchodování nebo neobchodního šíření je zakázáno! Zejména je zakázána jakákoliv konverze datového souboru nebo extrakce části nebo celého textu, umisťování textu na servery, ze kterých je možno tento soubor dále stahovat, přitom není rozhodující, kdo takového sdílení umožnil. Je zakázáno sdělování údajů o uživatelském účtu jiným osobám, zasahování do technických prostředků, které chrání elektronickou knihu, případně omezují rozsah jejího užití. Uživatel také není oprávněn jakkoliv testovat, zkoušet či obcházet technické zabezpečení elektronické knihy.

© Alois Josef Šťastný – heirs c/o DILIA, 2014

© Jiří Huslík, 2014

Ilustrations © Zuzana Odvárková, 2014

www.eKnihulka.cz

ISBN   978-80-87808-64-1

Obsah

Jack London

Do syrového světa

Zákon kyje a tesáku

Vladařská pravěká šelma

Prvenství vybojováno

Dřina postraňků a stezky

Z lásky k člověku

Volání zaznívá

ČTĚTE ELEKTRONICKÉ KNIHY

Do syrového světa

Nomádské staré touhy

bijí na zvyku řetězy,

z pravěkých dřímot dlouhých

zas šelma se probouzí.

Buck noviny nečítal, jinak by byl věděl, že se valí neštěstí nejen na něho, ale na každého silného svalnatého psa s teplou dlouhou srstí, co jich je na mořském pobřeží od průlivu Puget až k San Diegu. Protože muži, tápavě hledající v arktických tmách, objevili žlutý kov, a protože paroplavební a dopravní společnosti objev nafukovaly, spěchaly do severních končin tisíce lidí. A ti všichni potřebovali psy, těžké psy se silnými svaly, aby mohli pracovat, a s hustým kožichem srsti, aby se uchránili před mrazem.

Buck žil ve velkém domě v sluncem zalitém údolí Santa Clara. Nazýval se sídlo soudce Millera. Stavení stálo opodál od cesty, zpola ukryté mezi stromy, jimiž prosvítala široká stinná veranda, obklopující budovu ze všech čtyř stran. K domu se přistupovalo po štěrkované silnici, která se vinula okolo rozlehlých trávníků a pod propletenými větvemi vysokých topolů. V pozadí bylo všechno ještě prostornější než v průčelí. Stály tam veliké stáje, v nichž pracoval dobrý tucet čeledínů a chlapců, řada domků pro služebnictvo, porostlých popínavou révou, nekonečné a úpravné seskupení hospodářských budov, dlouhá vinná loubí, zelené pastviny, štěpnice a záhony jahod a bobulovitých keřů. Čerpací stanice na artéské studni tam také byla a u ní velký betonový bazén, do něhož se chlapci soudce Millera vrhali na ranní koupel a za horkých odpolední se v něm ochlazovali.

A na tom velikém panství Buck vládl. Zde se narodil a zde prožil čtyři léta života. Pravda, byli tu ještě jiní psi. Na tak rozlehlém sídle nemohli nebýt jiní psi, ti však nic neznamenali. Přicházeli a odcházeli, sídlili v plně obsazených psincích nebo žili nepochopitelně uzavřeni v tichých koutech domu po způsobu Tootse, japonského mopslíka, nebo mexického naháčka Ysabely - podivných to tvorů, kteří jen zřídka vystrčili nos ze stavení nebo se vůbec dotkli nohama země. Naproti tomu tam byli foxteriéři, a těch bylo nejméně dvacet, vyštěkávající strašlivé hrozby na Tootse a Ysabelu, kteří se na foxteriéry dívali z oken, chráněni celou armádou služek vyzbrojených smetáky a mokrými hadry.

Ale Buck nebyl ani pokojovým psíkem, ani psem z psince. Celá říše byla jeho. Skákal do plaveckého bazénu nebo vycházel se soudcovými syny na lov; provázel Mollii a Alici, soudcovy dcery, na dlouhé toulky za soumraku nebo za časných jiter; za zimních večerů líhal u soudcových nohou před hučícím ohněm krbu v knihovně; soudcova vnoučata nosil na hřbetě nebo je kutálel v trávě, střežil jejich krůčky na divoce dobrodružných výpravách až k studni na dvoře stájí, ba ještě dále, až k ohradám a výběhům a k záhonům rybízu. Mezi teriéry si vyšlapoval vladařsky a Tootse s Ysabelou naprosto ignoroval, neboť byl králem - králem vládnoucím všemu, co lezlo, plazilo se a létalo na sídle soudce Millera, včetně bytostí lidských.

Jeho otec Elmo, obrovský bernardýn, býval soudcovým nerozlučným společníkem a Buck byl na nejlepší cestě stát se otcovým nástupcem. Nebyl tak veliký - vážil jen čtyřiašedesát kilo - protože jeho matka Shep byla skotský ovčák. Nicméně ty šedesát čtyři kilogramy váhy s přídavkem důstojnosti vzcházející z dobrého živobytí a obecné úcty umožňovaly mu vystupovat vpravdě královsky. Ta čtyři léta od časů, kdy byl ještě štěnětem, prožil životem sytého aristokrata; byl na sebe pěkně hrdý, vždy maličko sobecký, jak bývají venkovští šlechtici vlivem svého odloučeného zabezpečeného postavení. Uchránil se však a nestal se pouhým zhýčkaným pokojovým pejskem. Lov a rozličné radovánky na čerstvém vzduchu ho zbavovaly tuku a zpevňovaly mu svaly; a jako všem rodům oddaným studeným koupelím, také jemu láska k vodě byla lékem a zárukou zdraví.

Takový byl a tak se měl pes Buck na podzim roku 1897, kdy objev na Klondiku přitahoval muže z celého světa na mrazivý Sever. Buck však nečetl noviny a kromě toho nevěděl, že jeden ze zahradníkových pomocníků, Manuel, je známost nežádoucí. Manuel byl otrokem jednoho hříchu. Miloval sázky do čínské lotynky. A v té hazardní hře byl také otrokem jedné slabosti - víry v systematické sázky; a tím bylo zpečetěno jeho zatracení. Neboť na systematické sázky je zapotřebí peněz, kdežto mzda zahradníkova pomocníka nepřesahuje nutné potřeby pro manželku a četné potomky.

Soudce byl na schůzi Společenstva pěstitelů rozinek a chlapci měli napilno se zakládáním sportovního klubu právě toho památného večera, kdy se Manuel dopustil zrady. Když procházel s Buckem ovocným sadem ven, jak si Buck představoval, na pouhou procházku, nikdo je neviděl. A s výjimkou jediného muže je nikdo neviděl přijít na malou příležitostnou zastávku na znamení, zvanou College Park. Ten jediný člověk s Manuelem mluvil a z ruky do ruky zacinkaly peníze.

„Můžete už taky zboží zabalit, než ho dodáte,“ řekl ten cizí člověk nevrle a Manuel ovinul Buckovi okolo krku kus silného provazu pod obojek.

„Jak s tím zakroutíte, tak ho pořádně přiškrtíte,“ říkal Manuel a neznámý zabručel pohotově na souhlas.

Buck snesl připevnění provazu s klidnou důstojností. Dozajista to bylo něco nezvyklého, on však se naučil důvěřovat lidem, které znal, a přiznával jim moudrost přesahující jeho vlastní rozum. Když však byly konce provazu odevzdány do rukou cizího člověka, hrozivě zavrčel. Dával tak pouze na srozuměnou svou nelibost a ve své hrdosti věřil, že takový náznak je rozkazem. Ale k jeho překvapení se mu provaz utáhl okolo krku a zarazil mu dech. V náhlé zuřivosti po tom člověku skočil, ten mu vyrazil na půl cesty vstříc, popadl ho u samého hrdla a obratným švihem psa povalil na záda. Potom se provaz nemilosrdně utahoval, zatímco Buck se vztekle dral s jazykem bezvládně visícím z mordy a hruď se marně vzpínala po dechu. Nikdy v životě s ním nebylo tak zlovolně nakládáno a nikdy v životě nebyl tak rozzuřen. Ale sil mu ubývalo, oči mu pokrýval skelný povlak, a když byl máváním zastaven vlak a ti dva muži ho hodili do vozu se zavazadly, Buck už o ničem nevěděl.

Potom už jen poznával, že si matně uvědomuje, jak ho bolí jazyk a jak je zmítán a odvážen jakýmsi vozidlem. Vřískavé zaječení parní píšťaly na křižovatce mu prozradilo, kde se octl. Příliš často se soudcem cestoval, aby neznal pocity jízdy v zavazadlovém voze. Otevřel oči a objevil se mu v nich neovladatelný vztek násilně uneseného krále, člověk skočil po jeho hrdle, ale Buck byl příliš rychlý. Jeho čelisti sevřely ruku a nepovolily, dokud nebyl znova přiškrcen do bezvědomí.

„Baže, dostává záchvaty,“ říkal ten muž a schovával pokousanou ruku před železničním zřízencem ze zavazadlového vozu, jehož pozornost přivábil hluk zápasu. „Pán mě s ním posílá do Friska. Je tam zázračný psí doktor, a myslí si, že ho vykurýruje.“

O té noční jízdě ten člověk potom hovořil nejvýš výmluvně ve svůj prospěch v malé kůlně za hospodou na nábřeží v San Francisku.

„Dostanu za to všeho všudy padesátku,“ bručel, „a víckrát bych si s tím nezačal ani za tisícovku hotově na dlaň.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Volání divočiny.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.