SITCOM: VÝVOJ A REALIZACE

Václav Slunčík

Za pomoc a konzultace děkuji Radku Bajgarovi, Silvě Málové, Aleně Poledňákové, Míše Slunčíkové, Jakubovi Vomáčkovi a Michalu Wondrejsovi.

© Václav Slunčík, 2010

© Akademie múzických umění v Praze, 2010

ISBN 978-80-7331-192-6

Obsah

1. Úvod

2. Co je to sitcom

2.1 Definice žánru

2.2 Z historie

2.3 Odlišnosti oproti jiným televizním seriálům

2.4 České projekty

3. Český trh

3.1 Sitcom v českém prostředí

3.2 Možnosti exploatace a požadavky televizních stanic

3.3 Připravenost českých autorů

4. Vývoj

4.1 Obecně k vývoji

4.2 Koncepce

4.3 Cílová skupina

4.4 Vývojový tým

4.5 Pilotní scénář, pilotní díl

4.6 Herecké obsazení

4.7 Právní problematika vývoje

4.8 Zafinancování projektu

4.8.1 Předprodej práv

4.8.2 Granty a podpůrné programy

4.8.3 Product placement

4.8.4 Sponzoring

4.8.5 Koprodukce

4.8.6 Vlastní vklad producenta

4.8.7 Mecenášství

5. Realizace

5.1 Obecně k realizaci

5.2 Výrobní štáb

5.2.1 Autorský tým

5.2.2 Realizační tým

5.2.3 Technický tým

5.3 Styl a způsob natáčení

5.4 Harmonogram výroby

5.5 Výrobní požadavky s ohledem na styl vyprávění

5.5.1 Výprava a styl vyprávění

5.5.2 Snímání, záběrování a střih

5.5.3 Zvuk, zvuková a hudební složka

5.5.4 Záznam

5.6 Financování výroby, rozpočet

6. Závěr

Použitá literatura

1. Úvod

„Televizní průmysl je továrna na peníze. Na tom není nic špatného. Každé odvětví, které chce prosperovat, musí v první řadě vydělávat peníze. A jedinou možností, jak televizní stanice mohou získat peníze, je čerpání z rozpočtů na reklamu jiných odvětví. Televizní stanice prodávají sliby a čas; sliby, že určitý počet diváků reklamy uvidí, a čas, ve kterém je tito diváci budou sledovat. Stanice se snaží přilákat k obrazovkám co nejvíce lidí v určitý čas a potom prodat zadavatelům reklamy právo tento čas využít. Ale co přiláká miliony diváků k obrazovkám v ten správný čas? Samy reklamy určitě ne. Správnou odpovědí je zábava.“

Richard F. Taflinger

Sitcom je v angloamerickém televizním světě jedním z nejčastějších dramatických žánrů. Již není pouze odrazovým můstkem pro začínající herce a režiséry, ale stal se svébytným a respektovaným formátem. Kvalitní sitcomy sbírají ocenění, sklízí uznání kritiků a především přitahují týden co týden miliony diváků.

Aby byl producent schopen vyrobit úspěšný a potažmo kvalitní sitcom, musí znát pravidla žánru. V opačném případě nebude moci projekt supervizovat a jeho funkce se omezí jen na zafinancování projektu, přičemž nedokáže mít vliv na jeho vývoj.

Sitcom je specifický žánr, který vyžaduje rozdílný přístup oproti jiným dramatickým formátům. Sitcom rozhodně není o improvizaci, ale o důkladné producentské, scenáristické a režijní přípravě. Sitcom vyžaduje seriózní development s ohledem na trh a cílovou skupinu. Přestože se jedná o komediální žánr, musí k němu autoři přistupovat se vší zodpovědností.

Cílem tohoto textu je shrnout pravidla žánru a produkční postupy a na jejich základě nastínit řešení, jak úspěšný sitcom vyrobit. Obecně lze říci, že není problém sitcom produkčně zrealizovat, ale producentsky ho připravit a dohlížet na jeho realizaci. Zde vidím největší problém, proč se u nás objevuje tak málo původních sitcomů, které navíc nesnesou srovnání s těmi zahraničními.

Změnu do českého prostředí vnesl v roce 2007 první opravdový český sitcom Comeback, který lze bez nadsázky prohlásit za úspěšný. Splňuje formální znaky žánru, kvalita epizod má stoupající tendenci a v rámci časového nasazení má nadprůměrnou sledovanost. Úspěch Comebacku podnítil vysílatele, ať již komerční nebo veřejnoprávní, k vývoji dalších sitcomů. O rok později na svět a stejně tak na televizní průmysl dolehla finanční krize, která donutila producenty hledat levnější způsob výroby. Právě sitcom může být jedním z řešení: jeho výroba, jak ukážou následující kapitoly, může být v porovnání s ostatními dramatickými pořady levnější, a to nikoliv z důvodu nižší kvality, ale kvůli odlišnému formálnímu přístupu a způsobu výroby. Krása sitcomu spočívá v jeho jednoduchosti a vtipu. Pokud je založen na kvalitní koncepci, mohou autoři rozehrát levně a vtipně jakoukoliv situaci. Z okrajového žánru se tak brzo může stát důležitý prvek programového schématu.

Při psaní této práce autor čerpal ze zahraniční literatury, z vlastního pozorování a v neposlední řadě také z vlastních zkušeností při vývoji a výrobě svého sitcomu Koleje v rámci magisterského studia na FAMU.

2. Co je to sitcom

2.1 Definice žánru

Situační komedie - zkráceně sitcom - je formát televizního seriálu, který se poprvé objevil v USA a Británii v polovině 20. století. Představuje určitou skupinu postav, které jsou konfrontovány s určitou situací, a tu jsou nuceny řešit. Jak prostředí, tak situace jsou divákům blízké. Postavy jsou značně typizované a každá z nich má jasný charakter. Většina postav v sitcomu je divákům sympatická. Diváci se s nimi mohou ztotožnit a stejně tak i s jejich problémy. Gagy vychází z nejběžnějších situací; co je však činí vtipnými, je to, jak se je jednotlivé postavy snaží řešit. Dekorace jsou upozaděné a tvoří výchozí rámec pro vyprávění, jehož základním prvkem je dialog.

Sitcom má jasná pravidla, kterými se řídí všichni, kdo se na jeho výrobě podílí: od scenáristů přes herce a realizační tým až po producenta. Scénáře mají ustálenou strukturu, specifický je způsob režijního vedení a hereckého ztvárnění.

Třemi základními pilíři úspěšného sitcomu jsou jasně definovaná koncepce, vynikající scénáře a vynikající herecké obsazení.

Sitcom je obvykle půlhodinový formát. V závislosti na zemi, kde se vysílá, se jeho délka pohybuje od 22 do 28 minut, a to s ohledem na množství vložených reklam.

Tradiční sitcomy jsou natáčeny vícekamerovou technologií ve studiu před živým publikem, proto používají lineární styl vyprávění a odehrávají se v několika málo dekoracích (obvykle 3-4). Nejčastějšími motivy bývá domácnost a pracoviště. Toto pravidlo již dnes není tolik striktní a řada sitcomů je natáčena v reálech na jednu kameru, přičemž tvůrci aplikují filmové postupy. Např. seriály Párování nebo Jak jsem poznal vaši matku běžně používají nelineární způsob vyprávění (flashbacky, dělené obrazy), natáčení v exteriérech nebo několikanásobně vrstvené dějové linky. Na okraji sitcomového žánru najdeme i seriály Sex ve městě a Ally McBeal.

Jedním z nejcharakterističtějších znaků sitcomu je jeho stálost a žánrová předvídatelnost. Divák přesně ví, co od každé epizody může očekávat, a zná dokonale její představitele. Základní premisa sitcomu se proto nikdy nemění.

Sitcom se dělí do několika typů: actcom, dotcom, character comedy, britcom, dramedy... Dělení se odvíjí od charakteru akce a humoru, které jsou v sitcomu obsaženy, a také od tématu, kterým se sitcom zabývá. Tato kategorizace má vliv především pro tvorbu scénářů a pro orientaci na cílovou skupinu; přesto se jí v této práci nebudeme zabývat a nadále budeme hovořit o sitcomu obecně.

Téměř monopol na výrobu úspěšných sitcomů má Británie a USA. Je to dáno jednak tradicí, jednak možností takové projekty dobře zafinancovat.

2.2 Z historie

Sitcom má velkou tradici v zemích svého původu. Vznikl v Británii a USA nejprve jako rozhlasový pořad a v 50. letech přesídlil do televize. Vůbec prvním televizním sitcomem byl pořad I Love Lucy, který začala vysílat stanice CBS v roce 1950. Pořad zaznamenal obrovský divácký úspěch a byl okamžitě následován dalšími. Prvním tématem byla rodina. Amerika se ještě vzpamatovávala z 2. světové války, střední vrstva teprve vznikala, a diváci v sitcomech našli svět takový, o jakém snili.

Spolu s přeměnou společnosti se měnily i témata sitcomu a styl vyprávění. Ustoupily charakterové stereotypy, zrychlilo se tempo vyprávění a stále více se prosazovaly filmové postupy.

U prvních sitcomů se do zvukové stopy dodatečně přimíchával smích, aby se vytvořil dojem autentičnosti živého vysílání, na které bylo obecenstvo zvyklé z rozhlasu. Později začaly být sitcomy natáčeny před živým publikem a do zvukového mixu bylo použito skutečného smíchu. To souvisí především s tím, že sitcom má blíže k divadelní konverzační komedii než k televizní inscenaci. Přidaný smích má i vedlejší psychologický efekt, díky němuž v sitcomech přetrval: divák se nerad směje sám. Bohužel se smích často zneužívá jako berlička pro slabý vtip ve scénáři (viz kupř. pozdější série Přátel). Samotné použití smíchu se liší stát od státu a je dáno kulturní tradicí. Např. seriál MASH byl v USA vysílán s přimíchaným smíchem, při prodeji do Británie byl však smích shledán nevhodným a byl ze zvukové stopy odstraněn.

Nové sitcomy opouští tradiční pravidla a stále více přejímají filmové postupy nebo postupy z jiných žánrů (např. dokumentární styl natáčení v seriálu Kancl). Částečně to souvisí se změnou vnímání televizního diváka a jeho životního stylu. V USA je trendem rychlejší a sofistikovanější tempo vyprávění, kdy jedna epizoda nemá pouze 3, ale již klidně 7 dějových linek, z nichž každá je vyprávěna ve zkratce. To reflektuje jednak životní rytmus společnosti, jednak klipové zpracování audiovizuálních děl. Průkopníkem v tomto ohledu je seriál Třída.

2.3 Odlišnosti oproti jiným televizním seriálům

Sitcom je postaven v první řadě na dobrém scénáři a kvalitních hercích. Ostatní složky jsou upozaděny. Oproti ostatním seriálům se liší v menší náročnosti na motivy prostředí a počet herců. Děj sitcomu je spíše minimalistický, velký důraz je kladen na situační komiku a dialogy. Z toho plyne i jiný přístup k jeho výrobě.

Stylem vyprávění se sitcom blíží více divadlu než filmu. Natáčení probíhá chronologicky po jednotlivých scénách a mnohdy hraje roli interakce herců a přítomného publika. Diváci často bouřlivě vítají postavy nebo odměňují herce potleskem. Herec pak musí počkat, dokud se lidé neutiší, a teprve potom může pokračovat. Může to vypadat nepřirozeně, ale je to důležité jednak pro srozumitelnost (v potlesku by každé další slovo zaniklo) a jednak po rytmus vyprávění.

Právě reakce publika - pro jiné žánry hrané tvorby naprosto zcizující prvek - jsou jedním z nejmarkantnějších odlišností sitcomu od jiných dramatických pořadů.

Pro producenty je podstatným rozdílem odlišný způsob výroby a tím i celkové výrobní náklady. Sitcom není standardním dějovým seriálem. Může se odehrávat ve třech motivech se šesti herci, některé sitcomy si dokonce vystačí s jedním motivem a třemi herci (např. některé epizody Black Books a Párování). Navíc s koncem každé epizody se vše vrátí do původního stavu; ani postavy, ani základní premisa se nezmění.

Z hlediska výroby je sitcom spotřebním zbožím. Samotné natáčení je otázkou jednoho, max. dvou dnů. Postprodukce už je pouze rutinní záležitostí. Všechen důraz je kladen na vývoj scénářů. Proto je u sitcomu zvlášť důležitá role producenta a scenáristy.

U sitcomu odpadají náklady spojené s mnoha hereckými honoráři, výpravou a třeba i speciální kamerovou technikou. V porovnání s běžnými dramatickými seriály, jako je u nás např. Pojišťovna štěstí nebo Zdivočelá země, jsou proto výrobní náklady sitcomu nízké. Při dobrém programovém nasazení přitom mohou dosahovat velmi dobré sledovanosti. Pro televizní stanice tedy může sitcom znamenat vysoké příjmy z reklamy při relativně nízkých výrobních nákladech.

V Čechách proti sobě stojí dvě tendence. Jednou je hlad diváků po domácích seriálech s českými herci. Druhou tendencí je snaha televizních stanic snižovat rozpočty a zefektňovat výrobu. Právě sitcom se může stát přijatelným kompromisem.

Na druhou stranu je potřeba zdůraznit, že v zahraničí se sitcom považuje za nejtěžší dramatický žánr. Obvykle na něm pracují autoři a producenti s dlouholetou praxí. Napsat totiž vtipné dialogy, které neustále gradují a posouvají situaci novým směrem, vyžaduje obrovské zkušenosti. Pro české producenty to znamená velké investice do vzdělávání autorů a herců.

2.4 České projekty

Zahraniční sitcomy se u nás začaly objevovat s nástupem TV Nova. Z pohledu Novy šlo o levné zaplnění vysílacího času, z pohledu diváka o příjemnou změnu. Zahraniční sitcomy na českých obrazovkách nikdy nedosahovaly závratných čísel, ale v odpoledním nebo podvečerním nasazení splnily svůj účel.

Mnohé americké sitcomy se u nás staly populární, a tak bylo otázkou času, kdy se o něco podobného pokusí i čeští tvůrci. Bohužel, jejich pokusy o český sitcom v drtivé většině skončily nezdarem.

Vůbec prvním a dlouhou dobu nejlepším sitcomem byl seriál Taková normální rodinka, který uvedla Československá televize v roce 1971. Ten původně ani neměl ambice stát se sitcomem, ale řada jeho atributů splňuje základní znaky žánru. Více na téma nechtěných sitcomů z doby normalizace píše časopis Týden:

„Sitcomové prvky obsahují některé seriály ještě z dob Československé televize, čistou situační komedii zde ale nenajdeme. Nejvíce se tomuto žánru přiblížil seriál z počátku 70. let Taková normální rodinka.

V mnoha ohledech žánru sitcomů vyhovuje: jeho hrdinové, česká rodina, řeší běžné situace, postavy jsou velmi dobře propracované. Od sitcomu amerického typu jej odlišuje délka stopáže jednotlivých dílů (45 minut) a menší počet epizod. U diváků měla Taková normální rodinka velký ohlas, o čemž svědčí i velký počet repríz. Znaky sitcomů najdeme také u seriálů Tři chlapi v chalupě, Slovácko sa nesúdí, Píseň pro Rudolfa III. či Chalupáři.“

Jana Neumannová, Týden 27/2001

Prvním opravdovým pokusem o sitcom byl seriál Nováci. TV Nova si byla vědoma popularity žánru i nízkých výrobních nákladů a pojala projekt i jako odpověď na tradiční seriály České televize. Bohužel autoři neměli dostatečné znalosti žánru a diváci seriál nepřijali. Článek v časopise Týden cituje Ondřeje Neffa, jednoho z autorů seriálu:

„Já a moji kamarádi jsme to nedovedli napsat, herci to neuměli zahrát a režiséři to nedokázali režírovat.“

Jana Neumannová, Týden 27/2001

TV Nova pak ještě přišla s pokračováním Nováci II, ale ani to se navzdory změně základní premisy a kompletnímu přeobsazení herců neujalo.

V roce 1996 zabodovala TV Nova s novým sitcomem Hospoda. Jednak projekt konečně splňoval základní principy sitcomu a jeho premisa byla konečně všeobecně srozumitelná, ale především se režie ujal divadelní režisér Jaroslav Dudek. TV Nova pak ještě přišla se seriálem Policajti z předměstí. Ten sice ve scénáři obsahoval některé prvky situační komedie, ale ve výsledku se jednalo o autorsky, finančně i výrobně podhodnocený projekt.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Sitcom: vývoj a realizace.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.