Motto

Marcela Košanová

Kuchařka pro čarodějky

aneb

Jak vyčarovat domácí štěstí

Praha 2012

VĚNOVÁNÍ

Tuto knihu věnuji všem ženám, které chtějí okouzlit své muže a vyčarovat trvalé domácí štěstí, stejně jako to dělala moje babička.

Marcela Košanová

© Marcela Košanová, 2012

Illustrations © Olga Tesařová, 2012

ISBN 978-80-7246-597-2

Obsah

ÚVOD

1. KOUZELNÁ VŮNĚ A SÍLA BYLIN

2. TEPLÉ NÁPOJE

3. NÁPOJE LÁSKY

4. PŘEDKRMY

5.POLÉVKY

6. HLAVNÍ JÍDLO

7. LEVNÁ JÍDLA „CO DŮM DAL “

8. NĚCO DOBRÉHO K VÍNU

9. RECEPTY SPOJENÉ S ČAROVÁNÍM

10. SLAVNÁ KUCHYNÌ SLAVNÉ „ČARODĚJKY “

ÚVOD

LÁSKA PROCHÁZÍ ŽALUDKEM... to není pouhé pořekadlo, to je prastará zkušenost, kterou nám předaly naše praprababičky. Od nepaměti se ženy snaží upravit pokrmy pro své drahé a milované partnery tak, aby nejen chutnaly, ale hlavně aby neustále vzbuzovaly v mužích touhu. Je to jednoduchá matematika, pokud bude muž roztoužený, protože ho jeho žena vzrušuje, tak se bude vracet domů a nebude se ohlížet po jiných ženách tak často. Nehledě k tomu, že nasycená šelma je spokojená a neubližuje.

Dnes se smějeme receptům Magdaleny Dobromily Rettigové, zdají se nám příliš kalorické a složitě přeplácané, ale věřte nevěřte, většina z těchto receptů je silně afrodiziakálních. Tato vzácná dáma sebrala zkušenosti našich předků a prastaré recepty oblékla do dobového kabátu. Z její kuchařky voní chutné pokrmy po bylinkách a koření, jež zaručují domácí štěstí. Každá kuchařka by měla být především bylinkářka, která ví, že jídlo musí nejen zasytit, ale i posílit. Základem úspěchu je síla rostlin. Síla, která dává vzklíčit semenům, skrze kterou vzniká vítr a která točí naší planetou i celým vesmírem. Je to životní síla, která je podstatou veškeré existence. Nejsem Magdalena Dobromila, ale mám za sebou dlouhou řadu žen svého rodu, které si po generace předávají posilující recepty jako rodinný poklad. Mám tři dcery, které vědí, jakými bylinami utužit pevnost rodiny, a budou tyto zkušenosti předávat svým dcerám, které je ponesou dál. Ženy mého rodu podporují své úsilí tou nejspolehlivější metodou, která se opírá právě o prastarou sílu bylin. Není na tom nic tajemného, dříve používala kouzelné bylinky a koření každá žena i v té nejzapadlejší chalupě. Dnes se na to pozapomnělo a tajemství šťastné rodiny se hledá v tělocvičnách, u psychologa, na estetických chirurgiích, a přesto se to ne vždy daří podle našich představ. Ženy dnešních dnů jsou krásné a voňavé, je těžké pochopit, proč se muži chovají k takovým ženám přehlíživě nebo proč jsou tak dokonalým ženám nevěrní. Že by byli slepí, nebo že by nevěděli, co chtějí, protože jsme je svou dokonalostí rozmazlily? Těžko říct, ale co když současní muži opravdu nevidí tu úchvatnou ženskou dokonalost a hledají opravdové ženství. Tak proč jim neprotřít všechny smysly, aby si uvědomili, že jsme neodolatelné! Proč nepřidat k prostému vaření i trochu čarování. Vždyť očarovaný, okouzlený muž je to nejlepší, co může ženu potkat. Věřte mi, dámy, není krásnějšího pohledu než na roztomile útočícího, vzrušeného muže.

ČAROVNÁ SÍLA BYLINEK

Nápoje lásky, nápoje dávající sílu a odvahu, lektvary mládí a nesmrtelnosti jsou nám všem dobře známé. Víme o nich již od dětství z pohádek a bez nich by si princ na svou lásku nevzpomněl, voják v bitvě by byl zraněn, skála by se neotevřela a princezna by zůstala stále ošklivá, na tom není nic divného. K pohádkovému příběhu kouzla vil a čarodějek patří, o tom nikdo z nás nepochybuje, ale že by se dalo stejným způsobem čarovat i v dnešním, tak vyspělém světě, to už je pro mnohé z nás neakceptovatelné. Jenomže i dnes jsou čarodějky - bylinkářky, které používají bylinky stejně jako víly z dávných příběhů, a ani dnes na tom není nic divného. Pravda je, že se na to v naší přecivilizované době trochu pozapomnělo. Nedivíme se tomu, že heřmánek léčí, ovšem nechce se nám uvěřit, že by přivolával peníze. Zamysleme se nad tím, v pohádkách se uchovává paměť lidstva, no a na každém šprochu pravdy trochu... vůně koření nám navodí příjemnou atmosféru, nebo probudí chuť k jídlu. Jsou nápoje, které nás zklidní, a jiné nás naopak vzruší. To je všeobecně známo, ale bylinky umí mnohem víc.

Každá rostlinka vibruje jinou silou a čarodějka je musí znát, aby mohla připravit kouzelný nápoj jako z pohádky. Není zapotřebí žádných temných formulí ani složitých rituálů. Bylinky mají svou magickou moc a jsou-li dobře spojeny, čarují samy. Svou vůní nebo chutí přinesou člověku úlevu, smíří znesvářené

páry, přivolají lásku, odstraní nudu a stereotyp nebo učiní ženu neodolatelnou.

Vraťme se do pohádky a udělejme ze své kuchyně tajemné místo, kde se kuchařka změní v čarodějku a vaření se stane čarováním. Obyčejná jídla a nápoje se promění v nápoje lásky a povzbuzující sousta plná temperamentu.

NĚKOLIK NEZBYTNÝCH RAD NA ZAČÁTEK

Kuchyň je posvátný stánek, kde při čarovném rituálu vaření vznikají nápoje lásky a pokrmy, které proměňují dravé šelmy ve vrnící koťátka. Čarodějka si musí být dobře vědoma, co dělá, a proto by neměla vařit se špatnou náladou, nebo dokonce se zlobou v srdci. Energie kuchařky je stejně důležitá jako vibrace bylinek a koření. Vkládejte při vaření do všech ingrediencí jasnou představu, lásku a úsměv.

Hodit jídlo na stůl a se svěšenými koutky čekat na výsledek je marné. Muži nechtějí řešit vaše problémy, zejména když jsou vzrušeni. Ani nejlepší pokrm podávaný s nevolí a zlobou nechutná.

Jídlo podávejte s úsměvem a na čistě prostřený stůl. Udělejte si z místa konzumace rituální místo, nezapomeňte, že čarujete na lásku.

Vypadat co možná nejlépe je povinností každé čarodějky.

Měsíc je velký pomocník a podpoří vaši snahu svou magickou silou.

UBÝVAJÍCÍ MĚSÍC:

Tato fáze Měsíce podporuje plody ve skořápce a ve slupce. Při konzumaci způsobují nadýmání.

Při vaření se soustřeďte na věci, kterých se chcete zbavit. Např. ochladnutí citů, nedorozumění, odstranění hádek, tréma.

DORŮSTAJÍCÍ MĚSÍC:

Když se Měsíc kulatí do úplňku, podporuje přátelství a dobré vztahy. V tento čas čarujeme na lásku, kterou chceme přitáhnout nebo znovu probudit.

1. KOUZELNÁ VŮNĚ A SÍLA BYLIN

Čich je první a nejdůležitějšívjem, který při setkání používáme. Vůně nás dokáže přitáhnout, ale i odpudit. Nejprve si člověka „očucháme “, pak si ho teprve prohlédneme. Pokud nám někdo nevoní, nedokážeme s ním být, byť by byl samotným princem. Vůně nás ovlivňuje víc, než jsme ochotni si přiznat. Umí nás omámit, podráždit, uspat, zklidnit, ale i vzrušit. Správný parfém je nejsilnější afrodiziakum.

KOUPELE

LEVANDULOVÁ KOUPEL

Ingredience: 21 vody

20 dkg levandule - přivolává lásku, plní sny, zjemňuje ženu, přináší klidný spánek

Ve dvou litrech vody povařte na pět minut 20 dkg levandule. Odvar odstavte a nechte hodinu louhovat. Připravte si teplou koupel a vlijte do ní levandulový odvar. V příjemně teplé vodě si v klidu poležte. Nechte na sebe působit sílu této neobyčejné byliny.

Levandule zjemní pleť a dokáže odstranit drobné nedokonalosti, uklidní duši a vsákne se do kůže. Jemné vůni, která se stane vaší součástí, neodolá žádný muž.

V mužích vůně levandule vzbuzuje něhu a ochranitelský pocit.

Přidáte-li do odvaru libeček, zvýšíte svou přitažlivost.

DOTEK VENUŠE

Ingredience: 21 vody

3 lžíce levandule - přitahuje lásku, plní sny, zjemňuje ženu, přináší klidný spánek 1 lžíce růžových poupat - vyvolává něžné city a prorocké sny

1 lžíce heřmánku - očišťuje lásku, odpuzuje zlo, přivolává peníze

1 lžíce růžových lístků - přivolávají lásku, otevírají ženskou duši, probouzejí ženství

Ve dvou litrech vody na pět minut povařte levanduli, heřmánek a růžová poupata. Odvar nechte hodinu louhovat. Připravte si příjemně teplou koupel

a odvar do vody nalijte. Nakonec vhoďte do koupele růžové lístky.

TSEM NEODOLATELNÁ

Ingredience: 2lvody

3 lžíce levandule - přitahuje lásku, plní sny, zjemňuje ženu, přináší klidný spánek 1 lžíce rozmarýnu - zahání zoufalství, přivolává elfy, omlazuje

1 lžíce libečku - zvyšuje přitažlivost

1 lžíce růžových lístků - přivolávají lásku, uklidňují

hádky, volají štěstí

špetka tymiánu - zvyšuje psychické síly, chrání spánek, přivolává lásku

špetka máty peprné - vyvolává lásku, očišťuje špatné vlivy

špetka šalvěje - očišťuje, omlazuje, přináší dlouhověkost

špetka majoránky - přivolává lásku, odstraňuje

zoufalství, přináší štěstí

špetka kořene kosatce - udržuje lásku

Ve dvou litrech vody povařte na 5 minut byliny a nechte louhovat. Potom vše přeceďte a vlijte do koupele.

Ponořte se do vany a dovolte bylinkám, aby na vás působily. Vdechujte vůni bylin, dopřejte si ten přepych a povolte uzdu své fantazie. Odpočívejte a nebraňte

se krásným pocitům. Vystoupíte z koupele posílená, heboučká a voňavá jako Bohyně smyslné lásky z moře.

Přidáte-li úsměv, nikdo vám neodolá. Úsměv je velmi důležitým doplňkem vašeho počínání, protože můžete vonět sebe přitažlivěji, ale když budete mít svěšené koutky a váš obličej nasadí odmítavý výraz, nemůžete čekat, že vás nějaký muž osloví, maximálně se za vámi otočí. Nepříjemný výraz neupravené ženy přehluší i vůni Bohyně.

KOUPEL PRO ZAHNÁNÍ SMŮLY

Čarodějka netrpí nepřízní osudu a nemá smůlu. Čarodějka dělá chyby, za které musí platit. Pokud přesto máte dojem, že máte smůlu, protože ať děláte, co děláte, nic se vám nedaří, pomůže vám cibule šalotka.

Cibule šalotka - odráží smůlu a nepřízeň osudu

Pokud si přidáte do koupele cibuli šalotku, zaženete smůlu. Když to nepomůže, je třeba se zamyslet, zda nepřejmenovat svou „smůlu“ na neschopnost, naivitu nebo špatný odhad a začít s tím něco dělat.

OMLAZUTÍCÍ KOUPEL ČARODĚJEK

Ingredience:

2 l vody

1 lžíce anýzu vonného (bedrníku) - očišťuje a omlazuje

1 lžíce vavřínu (bobkového listu) - probouzí přátelství a sympatie, odpuzuje zlo

Silný odvar nalijte do příjemně teplé koupele. Ponořte se do koupele a zhluboka dýchejte. Bylinná koupel působí nejen zevně, ale i vnitřně.

SVŮDNÝ PARFÉM ^ v

Každá správná čarodějka by měla mít v kabelce pohotovostní balíček, jehož nezbytnou součástí by měla být malá lahvička s parfémem, který probudí i zdánlivě nezlomitelného tvrďáka. Parfém je vhodný na hraní i k vážnějším účelům.

Ingredience:

1 dcl panenského olivového oleje 10 ks růžových poupat - přivolávají lásku a něžné city kousek pomerančové kůry - přivolává štěstí a úspěch kousek kořene zázvoru - rozpaluje, přivolává vášnivou lásku

PARFÉMY

Ingredience vložte do oleje. Před použitím protřepte.

PARFÉM PRO ZÍSKÁNÍ PŘÍZNĚ VÝZNAMNÝCH LIDÍ

Konkurz, to slovo zní někdy až strašidelně. Znáte své kvality a víte, že je možné uspět, ale nedokážete si získat přízeň těch lidí, kteří o vás momentálně rozhodují, oni prostě necítí váš talent. Je čas přimět ty, kteří zasahují do našeho osudu, aby nás „ucítili“.

Ingredience:

čekanka obecná (cikorka) - přináší přízeň, odstraňuje překážky

Pokud si natřete tělo šťávou z čekanky, získáte přízeň významných lidí.

KOUZELNÁ LÁHEV PRO LÁSKU

Uklidnit dusnou atmosféru a namísto ní nastolit prostředí plné něhy a slastných pocitů patří do umění čarodějek. Vhodným spojením vůní a vibrací docílíme toho, co slovy ani činy nedokážeme. Jemné vibrace bylin rozvlní prostor kolem vás a vygumují z mozku pochybnosti, stres i nevoli. Přesvědčí i toho nejutahanějšího a nejnaštvanějšího „Magdona“, že vedle něj leží žena, která dokáže pohladit duši.

Ingredience:

hrst růžových poupat - přivolávají lásku a něžné city

hrst zázvoru - rozpaluje, přivolává vášnivou lásku 2 kousky skořice - posiluje psychické síly, vyvolává smyslnou lásku

hrst badyánu - zvyšuje psychické síly, vyvolává pocity štěstí

0,02 cl panenského olivového oleje

Do láhve nebo do malé vázy nasypte všechny byliny a zakapejte olivovým olejem. Kouzelnou láhev položte na noční stolek nebo je umístěte někam blízko postele.

AFRODIZIAKÁLNÍ MASÁŽ

Ingredience:

hrst bazalky - vyvolává něžné city a lásku, udržuje partnerskou věrnost

pár kapek panenského olivového oleje

Čerstvě nasekanou bazalku pokapejte olivovým olejem. Muži masírujte ramena, záda, ale hlavně hruď. Bazalce z vašich rukou není možné odolat, počítejte s tím, že budete mít ráno plnou postel mastné bazalky.

VÁŠNIVÝ OLET NA VAŘENÍ

Naplňte sklenici od okurek čerstvými kopřivami a zalijte rostlinným olejem. Ponechte 10 dní na slunném místě, potom přeceďte do tmavé lahve a uložte do lednice.

Kopřiva - vyvolává prudkou vášeň

OLET DO SALÁTŮ

Ingredience:

0,51 panenského olivového oleje

1 lžička hřebíčku - přitahuje druhé pohlaví, přináší

útěchu truchlícím

1 lžička sušeného zázvoru - rozpaluje, vyvolává prudkou vášeň

1 lžička bílého pepře - rozpaluje, vyvolává vášeň

Ingredience rozdrťte na jemný prášek a vložte do oleje. Před použitím protřepte.

OLET DO AROMA LAMPY K PŘIVOLÁNÍ LÁSKY

Tyto speciální oleje mícháme z rostlinných olejů, aromatických olejů a bylinných esencí.

Varianta 1 Ingredience:

1 lžička rostlinného oleje

1 kapka absintu - probouzí vášeň

2 kapky santalového dřeva - uklidňuje, dodává odvahu

2 kapky máty - zvedá psychické síly

Varianta 2 Ingredience:

1 lžička rostlinného oleje

2 kapky levandule - přivolává lásku

1 kapka jasmínu - přivolává lásku, zklidňuje

1 kapka fialky - probouzí krásné vzpomínky, přivolává lásku

Varianta 3 Ingredience:

1 lžička rostlinného oleje

2 kapky hřebíčku - přitahuje opačné pohlaví, přináší útěchu

2 kapky skořice - posiluje psychické síly, vyvolává smyslnou lásku

1 kapka vanilky - probouzí smyslnost, přivolává lásku

OLET DO AROMA LAMPY PRO ZMÍRNĚNÍ

ZÁRMUTKU

Ingredience:

1 lžička olivového oleje

1 kapka františkánského oleje

2 kapky měsíčkového oleje 2 kapky myrhového oleje

AFRODIZIAKÁLNÍ MÁCHADLO

Ingredience:

1 l vody

hrst růžových lístků - přivolává lásku hrst sušené levandule - přivolává lásku, zklidňuje hrst fialkových kořínků - přivolává lásku, probouzí krásné vzpomínky

4 kapky hřebíčkového oleje - přitahuje druhé pohlaví, přináší útěchu

Všechny ingredience dejte do velké sklenice a po-nechte čtrnáct dní na slunném místě louhovat. Potom vše dobře přeceďte.

Přidávejte jednu lžičku do posledního máchání ložního prádla. Ve vaší posteli se usídlí láska a vášeň.

VOŇAVÁ KULIČKA

Eva seděla na posteli a v hlavě jí dozníval otravný zvuk budíku. Tupě zírala na svůj odraz v zrcadle a tiše si pro sebe mumlala:

„Ze skříně se na mě valí neskutečná příšera. Kolem opuchlé tváře jí tvrdošíjně trčí rozcuchané vlasy a noční košili zvedá nadmuté břicho, jehož stabilitu drží baculatá stehna plná dolíčků. Obrovská prsa se cpou až do podpaží a nedovolují malým ručkám volně splývat podél těla, a tak podivně trčí do prostoru jako malé ploutvičky. Vypadám strašidelně, jako zlobry-ně,“ zvedla se a plácla do dveří skříně rukou, „přestěhuji tě jinam. Ty se mi nebudeš každé ráno vysmívat.“

Vyšla z ložnice a zapnula varnou konvici. Bezmyšlenkovitě, jako automat, si vyčistila zuby a vlezla pod sprchu. Teprve proud vody ji trochu probral. Uvědomila si, že se má dnes večer sejít se svým virtuálním přítelem, se kterým si půl roku psala. Nebylo jí

z toho moc dobře. Zažila už několik takových schůzek, ale vždy byla první schůzka zároveň ta poslední. Po e-mailu byla vtipná a milá, ale baculatou holku nikdo nechtěl. Svým způsobem se s tím už smířila, ale někde v koutku duše se stále ještě ozývalo... co kdyby.. Dnešní schůzku si vůbec nepřála, tolik toužila po tom, aby vše zůstalo tak, jak je. Ještě nikdy si s žádným mužem tak nerozuměla jako s Petrem. Nemusela vůbec nic předstírat a on byl tak všestranný a vtipný. Psali si dlouhatánské dopisy a věděli o sobě snad úplně všechno... všecičko. Jenom jedno mu Eva zamlčela a on se na to nikdy nezeptal, neposílal jí trapné fotografie od moře a nechtěl vidět, jak vypadá ona. Bylo snadné zamlčet, že má nadváhu. Znala jeho pocity, záliby, rodinu, věděla, co by chtěl a co nemá rád, znala jeho prohry i výhry. Měla pocit, že s ním žije, a také to tak bezmála bylo. Každý večer spolu probrali celý den minutu po minutě, radili si a povzbuzovali se, smáli se spolu a vyznávali si lásku. Vytvořili si krásný vztah, ale ani jeden z nich se nezajímal o vzhled toho druhého. Bylo přirozené, že Petr jednoho dne navrhne osobní setkání. Eva se snažila tuto prokletou chvíli co nejvíc oddálit, ale ten den nakonec přece jenom nastal. Cítila se pod psa a velmi vážně uvažovala o tom, že to vzdá a na schůzku prostě nepůjde. Celou cestu do práce se ujišťovala, že bude nejlepší dát si ránu z milosti a zbaběle zklamat nej-lepšího chlapa svého života, než na vlastní oči vidět jeho zklamání, které v průběhu deseti minut přejde

v opovržení. Když vstoupila do kanceláře, byla rozhodnutá.

„Kašlu na to! Nejdu nikam, další ponížení bych nepřežila! Nejsem masochista!“

Celý den pozorovala velkou ručičku hodinek a srdce se jí víc a víc svíralo. V pět hodin se rozbušilo jako o závod a po baculatých tvářích se rozkutálely slzy jako hrachy. Přestala se bránit úzkosti, která ji svírala tíhou hydraulického lisu, položila hlavu do dlaní a usedavě se sama nad sebou rozplakala. Dveře kanceláře se rozletěly a v nich se objevila kolegyně Věra v jarním plášti a v ruce držela šanon, kterým mávala před sebou. Evidentně byla na odchodu a zdálo se, že spěchá.

„Evo, nechám ti tady tyhle faktury, podíváš se na ně, uděláš to, že jo,“ zaškemrala.

Eva neodpovídala, z jejích dlaní se ozval tlumený vzlyk. Věru to zarazilo a zvědavě se plížila k pracovnímu stolu, nemohla uvěřit tomu, že Eva pláče. Byla tak optimistická a vždy kolem sebe rozsévala dobrou náladu.

„Co ti je.,“ bezděky se posadila na židli vedle, „ublížil ti někdo...?“

„Nikdo mi neublížil, jsem v pořádku,“ odpověděla Eva, aniž zvedla hlavu. „Nedělej si starosti, nic se neděje.“

„No, to vidím! Evo, pověz mi, co ti je. můžu ti nějak pomoci?“

„Nemůžeš,“ vzlykala Eva, „jsem pitomá, v tom je ta potíž, víš.“

„To je klasika. každá z nás je pitomá, když se zamiluje.“

„Jak víš, že jsem zamilovaná,“ bezděky ze sebe vyrazila Eva.

„Prosím tebe, je to na tobě vidět,“ rozesmála se Věra.

Kolegyně přestala spěchat, uvařila kávu, na psací stůl postavila dva baculaté vonící hrnečky a beze slov se usadila do pozice dychtivého posluchače. Dlouhé minuty neřekla ani slovo, jen poslouchala bolavou zpověď. Eva se jí zcela bez zábran svěřovala a bolestné věty padaly z jejích úst na zem jako velké kameny a rozbíjely se na prach. Cítila, jak z ní s každým slovem opadává tíseň a strach. Když dopovídala svůj příběh, ve kterém vyslovila i to, co ještě nikdy nahlas nevyslovila, pocítila podivnou úlevu. Zhluboka se nadechla a podívala se na Věru zpříma.

„Tak vidíš, jak jsem pitomá. Nejprve si vytvořím falešné iluze a potom pro ně pláču.“

„Proč falešné iluze? Proč bys nemohla mít chlapa?“

„Láska není pro mě, víš. Mě může milovat pes nebo tak, ale muž by se do mě zamilovat nedokázal.“

„A to ti řekl kdo?! Láska potká každého, tak proč ne tebe,“ vykřikla Věra.

Eva se kysele usmála. „Podívej se na mě.“

„Ty jsi hloupá holka, viď. Máš jiskru a vtip, je radost být s tebou ve společnosti, každý tě má rád, tak nevím, proč sama sebe urážíš?“

„Jasně, každý mě má rád, ale nikdo mě nemiluje. Jiskra je mi nanic, metrákovou holku nikdo nechce,“ suše konstatovala Eva.

„Hele, nežvaň hlouposti. Rozumíte si, ne? Tak se trochu přimaluj a mazej na to rande. Jak můžeš vědět, že tě nebude chtít, když to nezkusíš?“

„Mockrát jsem to zkusila a vždycky jsem to obre-čela. To bych musela mít nějaký kouzelný nápoj lásky, abych uspěla!“

Věra práskla dlaní do stolu, až to zadunělo. „Jasně, nápoj lásky!“

Eva na ni upřela pronikavý pohled, a kdyby mohla, tak ji probodla.

„Co na mě koukáš jako bubák,“ zažertovala Věra, „ty myslíš, že to neexistuje?“

„Hele, je mi dost bídně, chytla si mě v dost hloupé situaci, víš. Tudíž, utěšovat mě můžeš, ale smát se mi zrovna nemusíš.“

„Teď jsi naštvala ty mě,“ bránila se Věra, „myslela jsem to vážně. Fakt, věř mi.“

„Baculky nejsou v módě,“ znovu se rozplakala Eva, „ten kluk je bezvadnej a já se s ním setkat nemůžu.“

„Ty jsi taky bezvadná,“ vykřikla Věra, „bezvadná holka, už mě neštvi. Řveš tady a nic pro sebe neuděláš!“

„A co mám asi dělat?“

Věra mávla rukou a odběhla, za chvíli se vrátila se svou kosmetickou taštičkou.

„Je moc hodin, teď už toho moc nestihneme, tak tě alespoň trochu upravím.“

Přes Eviny námitky o zbytečnosti jejího konání ji učesala, nalíčila a svým parfémem postříkala nejen tělo, ale i oblečení.

Eva se na sebe podívala do zrcadla a ztuhla: „Tohle snad nejsem já!“

„Ale jsi to ty a moc ti to sluší. Nemysli si, já když se nenalíčím, vypadám jako zombie. Musíme trochu klamat tělem, to se nedá nic dělat.“

„Člověk má snad i jiné kvality než našminkovaný ksicht!“

„No jasně,“ rozesmála se Věra, „je fajn, že máme krásná játra a zlatý srdce, ale na to chlapi kašlou!“

„Myslíš, že to ty barvičky zachrání?“

„No jasně! A ne že se tam připlížíš jako stín a že se budeš koukat jenom na špičky svých bot, rozumíš! Přijdeš tam jako královna a vybalíš to tam na něj. Škoda že nestihneme čarovat, to by panáček koukal.“

„Ach jo...,“ povzdechla si Eva, „Věruš, jak to myslíš s tím čarováním?“

„Znám pár triků, jak omámit chlapa, ale to až zítra, na to teď není čas. Zavolám ti taxi, abys měla styl, co říkáš?“

„Zítra už může být pozdě,“ zalitovala Eva, „kouzlo bych potřebovala právě teď.“

„Mazej a nemel,“ vystrkovala ji ze dveří Věra, „mindráky nech tady, jsi úžasná a koukej to prodat.“

Eva poslušně, jako malé dítě, kývla hlavou a vyrazila. Cestou taxíkem si zkoušela uvítací pozdrav. S úsměvem, rozšafně, melancholicky, jako hvězda

z černobílých filmů, rozpustile, přátelsky. Stokrát zopakovala: „Ahoj, já jsem Eva.“

Před domluvenou kavárnou chvíli postávala a přemýšlela, zda to opravdu raději nevzdat. Zaječí úmysly přehlušila myšlenka, že tam třeba Petr ani není, což ji trochu uklidnilo. Vzala za kliku a odhodlaně vstoupila dovnitř, u dveří se zarazila a rozhlédla se kolem sebe. Příjemný, oranžově prosvětlený prostor nevelké kavárny byl skoro prázdný. U jednoho stolku seděly dvě rozesmáté dámy, bar okupoval mladík, který se očividně snažil zaujmout mladou servírku, a v rohu za barem seděl muž a četl si časopis. Eva si ho změřila pohledem. Vysoký, štíhlý muž s bujnou kšticí. Pomyslela si, že to nemůže být Petr, ale v tu chvíli muž zvedl hlavu a podíval se ke dveřím. Upřel na ni hadí pohled a prakticky ji zhypnotizoval. Eva zkameněla a jako médium se k němu začala posouvat. Když byla na krok od stolku, vysoký muž vstal.

„Dobrý den,“ pozdravil a ze shora se díval Evě na natupírovanou šošolku, „Eva?“

Eva opatrně zvedla hlavu a křečovitě se usmála:

„Petr.“

Petr galantně posunul židli a usadil rozechvělou Evu. Objednal jí kávu a začal mluvit, jako by věděl, že Eva potřebuje chvíli na výdech.

„Sedím tady už nějakou chvíli, bál jsem se, že nepřijdeš.“

„Málem se to stalo, jdu rovnou z práce,“ usrkla kávu.

Hlavou jí okamžitě projelo: ,,Co to kecáš?!“

Od té chvíle vedl Petr prakticky monolog. Eva z něj nespouštěla oči a stroze mu odpovídala na otázky. Asi po hodině došla Petrovi inspirace, a tak začal hodnotit interiér kavárny. Když probral i osvětlení, uculil se a zpříma se zadíval Evě do očí.

„Díváš se na mě jako na vetřelce a ještě jsi neřekla ani slovo. Co je s tebou?“

„Nezlob se, Petře,“ vzpamatovala se Eva, „já nemůžu uvěřit, že tady spolu sedíme.“

„Co je na tom tak zvláštního?“ usmál se Petr.

„Já se na tebe moc těšila,“ špitla, „bála jsem se, že tě zklamu, a nemůžu se toho pocitu zbavit.“

„Prosím tebe, ty jsi drnda,“ uklidňoval ji Petr, „já se taky těšil. Jsi skvělá holka, skvělá kamarádka. Copak se kamarádi, kteří se znají tak dobře jako my dva, mohou zklamat?“

Eva zabořila pohled do stolu a v hlavě jí zahučelo „SKVĚLÁ KAMARÁDKA!“

„Jsme kamarádi, že jo,“ ujišťoval se Petr.

„Jasně že jsme kamarádi,“ pokusila se o úsměv Eva.

„Víš,“ jal se pokračovat Petr, „nikdy jsem nikomu tak nedůvěřoval jako tobě. Máš v sobě něco zvláštního. Jsi jako sluníčko.“

„Hm, ale já už musím jít, Petře,“ vyhrkla Eva, „mám ještě nějakou práci.“

„To je škoda, tak hezky jsme si začali povídat.“

„Promiň, opravdu musím jít. Snad se ještě někdy uvidíme,“ polkla na sucho Eva.

Zvedla se, lehce mávla rukou na pozdrav a kvapně odcházela. Překvapený Petr zůstal v kavárně sám. Eva se rozběhla přelidněnou ulicí a vytáčela číslo na Věru. Bez pozdravu začala naříkat do telefonu. Mluvila tak nahlas, že se za ní lidé otáčeli.

„Kamarádka, zase jsem výborná kamarádka,“ sotva popadala dech, „ani se neobtěžoval říct mi, že mi to sluší, nebo tak něco. Jsme kamarádi!“

„Nebreč, zítra to probereme,“ utěšovala ji Věra, „je to bulík, třeba si netroufl.“

„Já jsem tlustej bulík! On je krásnej chlap!“

Eva plakala až do půlnoci, neustále si dokola promítala tu trapnou schůzku a vyčítala si, že se chovala tak nemožně. Ráno se přivlekla do kanceláře jako tělo bez duše. Přes opuchlá víčka skoro neviděla. Zvědavá Věra přiběhla s dvěma hrnky kávy a posadila se proti nešťastnici.

„Ty vypadáš?“ suše konstatovala, „bylo to tak hrozný?“

„Ještě horší, to si neumíš ani představit. Byla to nejhorší hodina mého života,“ mávla rukou Eva.

„To snad ne.  povídej a nic nevynechej!“

Eva do detailu popsala svou nepodařenou schůzku a přiznala se i k tomu, že neschopná slova civěla jako autista a nezmohla se ani na ucelenou větu.

„On si stopro musí myslet, že si psal s někým jiným,“ vzlykla Eva, „místo ženy s nadhledem, se kterou naprosto souzněl, přišla tlustá, blbá holka, která nedala dohromady ani jednu celou větu.“

„To se musí napravit,“ řekla do stropu Věra a ve tváři měla podivný výraz, „podle mě se to dá napravit.“

„Prosím tě, neutěšuj mě,“ odsekla Eva, „ta groteska je nevymazatelná!“

„Nastrojíme mu past,“ pokračovala Věra, jako by neslyšela, „uvidíš, příště to bude jinak.“

„To by mě zajímalo, jak to PŘÍŠTĚ chceš udělat. Ten už z toho Kolína nikdy nepřijede a i kdyby, tak

co?!“

„Vůně! Vůně ho zmámí jako motýla. Budeš si s ním psát, jako by se nic nestalo a my na něj připravíme past.“

Jak řekla, tak udělaly. Dva měsíce si Eva psala s „kamarádem“ Petrem. Všechno bylo jako dřív, jenom slova lásky se změnila ve slova obdivu a uznání. Už se zdálo, že se nic nezmění, když tu jednou večer otevřela Eva počítač a našla tam krátkou zprávu od Petra.

V PÁTEK BUDU SLUŽEBNĚ V PRAZE, VIDĚL BYCH TO NA POZDNÍ OBĚD. CO TY NA TO?

Eva se vyděsila a četla si tu zprávu nejméně desetkrát. Srdce jí tlouklo jako o závod a celým tělem začal lomcovat panický strach.

„Co budu dělat,“ pomyslela si a zběsile vytáčela telefonní číslo, „tohle podruhé nezvládnu!“

„Věro, představ si, zítra přijede Petr,“ chrlila ze sebe, „chce jít na oběd!“

„Co zmatkuješ,“ smála se Věra, „na to jsme přece čekaly, ne.“

„Já vím, ale co když to nevyjde?!“

„Pch... proč by to nevyšlo? Jsme dokonale připravené, zbytečně se nenervuj.“

V pátek si Eva vzala dovolenou, aby na sebe měla dostatek času. Z postele vylezla až v deset hodin a po snídani si udělala osvěžující pleťovou masku. Napustila si vanu a do příjemně teplé vody nalila odvar z levandule. Ležela ponořená do uklidňující koupele a se zavřenýma očima si v duchu opakovala svůj příchod do restaurace. Snad stokrát v duchu pozdravila Petra a pronesla svou úvodní větu.

„Ahoj, Petře. Nečekáš dlouho, že ne?“

Ono se řekne jednoduché až banální, ovšem udržet při tom dokonalý výraz ležérní bezstarostnosti, to chce perný trénink! Cvičila tak zaujatě, že se probrala, až když jí začala být zima, protože voda ve vaně vychladla. Důkladně se vysušila a téměř obřadně vyňala ze skříňky nad umyvadlem malou lahvičku. Opatrně ji otevřela a přivoněla.

„Fuj. to je nechutné! To snad ne, budu vonět jako bezdomovec.“

Chvíli váhala a ještě několikrát si čichla k nechutně páchnoucí lahvičce, než se rozhodla ji použít.

„Za uši, na krk a na obě zápěstí... a co, hůř už být nemůže!“

Dvě hodiny seděla u stolu a pokoušela se nalíčit. Několikrát se odlíčila a začala nanovo, trvalo dlouho, než byla spokojená.

Do restaurace přišla o pár minut později, než bylo

domluveno. Procházela restaurací a mávla na Petra, aby věděl, že už jde. Její křečovitá nenucenost působila poněkud komicky. Baletila mezi stoly prakticky po špičkách a kabelkou, kterou držela mezi dvěma prsty, jak to viděla ve ilmu, mávala tak mocně, že málem převrhla láhev vína u cizího stolu. Petr se usmíval a trpělivě čekal, až se k němu přihrne, a ani okem nemrkl, když mu afektovaně vyprávěla, jak jsou dnes taxíky nespolehlivé. V první chvíli si myslel, že je Eva opilá, ale když si sedla a on uviděl její vyděšený pohled, usoudil, že se zbláznila.

„To chce klid,“ pomyslel si, „tutově neví, co dělá.“

Usmíval se a hlídal její gesta, aby zase něco ne-zvrhla, když mu líčila dopravní zácpu v Praze. Když u stolu přistál číšník, jen tak mezi řečí si objednala sklenku vína a kávu. Jenomže Praha není tak velká, jak by si Eva v tu chvíli přála, a objet dvakrát ji nemohla. Když se číšník vrátil, zrovna dojela. Její výstup byl u konce, protože dál to neměla nacvičeno. Napila se, zmlkla a usmála se na Petra jako malé dítě, kterému se povedlo přeříkat celou básničku. Srdce jí bušilo až v krku. Petr galantně čekal, zda nebude pokračovat. Eva zpanikařila a vyhrkla ze sebe nesmyslnou poznámku o počasí. Petr se přestal usmívat.

„Evo, na rovinu,“ zeptal se přímo, „tobě není dobře?“

V Evě se všechno dvakrát převrátilo. Nejprve ji polil pocit studu, který se usídlil ve tvářích, a v ten

moment jí došlo, že je trapná. Na vteřinu se zarazila a zdálo se, že se rozpláče, ale pak zvedla oči.

„Na rovinu,“ zatvářila se provinile, „chtěla jsem si zkusit, jaké to je být rozkošná, a na kom jsem si to měla asi vyzkoušet?!“

Petr se na celou restauraci od srdce rozesmál.

„Já myslel, že sis šlehla!“

„Trapas, viď,“ rozesmála se Eva, „ale jsi můj kamarád, myslela jsem, že to vydržíš.“

Ledy byly prolomeny. Eva v tu chvíli sice nezapů-sobila, jak chtěla, ale od toho momentu se oba virtuální přátelé dokázali uvolněně bavit. Když se před půlnocí loučili, byli si blíž než kdy jindy. Petr vzal Evu za ruce a přátelsky ji políbil nejprve na krk a pak na obě tváře.

Když druhý den popisovala Eva Věře celý průběh schůzky, obě se smály, až slzely.

„Zesměšnila jsem se, ale bylo to poučné,“ ukončila své vyprávění Eva, „teď na sto procent vím, že laškování není pro mě. Muži mohou být jenom mými kamarády.“

„Blbost,“ přerušila ji Věra, „dal ti pusu? Dal, a tím byla mise splněna.“

„Ba ne, mě nemusíš utěšovat,“ usmála se Eva, „já jsem ráda, že to tak dopadlo. Bez tebe bych ho určitě ztratila docela.“

Sobotní ráno se pomalu probouzelo do dne. Eva se šourala po bytě a neměla náladu vůbec na nic. Už vypila dvě kávy a nejméně stokrát se dívala na obrazovku počítače, který zarputile mlčel. Petr se od poslední schůzky neozval a neodpověděl ani na její vzkazy. Byla z toho mrzutá a vyčítala si, že se nechala vmanipulovat do té směšné akce. Napustila si vanu a chystala své trápení ponořit do vody, když si všimla, že na pračce stále ještě postává hrnek se zbytkem levandulového odvaru. Bezmyšlenkovitě ho přilila do koupele. Chvíli se povalovala ve voňavé koupeli, ale její smutek se neutopil. Nahá, s hlavou omotanou ručníkem si postavila na další kávu, když u dveří někdo zazvonil.

„No jasně, sobota! Sousedka vaří. co to bude dnes. vajíčka?“

Automaticky šla otevřít, když si uvědomila, že nemá nic na sobě. Zasmála se a šla do koupelny, kde na své vlhké tělo začala rvát župan. Zvonění se neodbytně opakovalo.

„Moment,“ napůl oblečená pootevřela dveře.

Za dveřmi stál Petr s kytičkou v ruce. Eva zaječela, jako když spatřila přízrak, a dveře prudce zabouchla. Zmateně se začala balit do županu.

„Do prčic... do prčic... “

Dveře se znovu pomalu a opatrně otevíraly, a když se rozšklebily dokořán, stála Eva tváří v tvář oholenému, voňavému muži s tázavým pohledem a mírně zvednutým obočím.

„Nechtěl jsem tě vyděsit,“ řekl omluvně namísto pozdravu, „jen mě napadlo, že se stavím. Můžu dál, nebo zase zabouchneš ty dveře?“

Políbil ji na tvář a vrazil jí do ruky květiny. Evu to naprosto paralyzovalo a jako ve snu posadila Petra ke stolu v kuchyni a vrazila mu do ruky noviny.

„Hned se ti budu věnovat,“ vykoktala ze sebe. Trvalo hodinu, než Eva znovu zapnula konvici na kávu a posadila se proti Petrovi.

„Ty mi dáváš,“ oddechla si, „málem mě kleplo. Proč jsi nenapsal?“

„Nechtěl jsem ti psát, chtěl jsem tě překvapit.“

„Tak to se ti dokonale povedlo,“ pousmála se Eva.

„Byla jsi rozkošná,“ pousmál se Petr, „užil jsem si to.“

„No jasně,“ bránila se ironií, „vidět mě rozjetou musí být nezapomenutelný zážitek.“

Petrovi přelétl přes tvář nesouhlas, neohrabaně si poposedl a vzal do svých dlaní ruku, která poslušně ležela na stole a čekala, až si na ni majitelka vzpomene.

„Evo,“ začal ze sebe soukat, „chci s tebou probrat naši situaci.“

„Jen do toho,“ okamžitě zareagovala Eva, „nemusíš se bát, snesu všechno.“

Vzpomněla si na svou končetinu a vytrhla ji ze sevření. Napila se kávy a ze všech sil se snažila naladit přátelský výraz. Petr nedokázal zakrýt své rozpaky, a tak vstal a začal pomalu přecházet po kuchyni.

„Nevím, jak to říct.“

„Normálně! Napsali jsme si toho už tolik,“ povzbuzovala ho Eva a oči se jí zakalily slzami, jako by čekala nejtvrdší ortel, „tak proč se bojíš mluvit?“

„Víš, od naší poslední schůzky jsem hodně přemýšlel. Nevím, co se stalo, ale můj klid a nadhled jsou ty tam. Nemám klid a. a.“

Eva seděla jako přikovaná a skoro nedýchala. S napětím čekala, co z Petra vyleze. Ten se dusil vlastními myšlenkami a složitě lepil nesouvislá slova do chaotických vět. Chvíli to vypadalo, že chce mluvit o sobě, ale v půli věty se vše změnilo a vypadalo to, že chce odejít. Zamotával se do svého monologu čím dál víc, až už to nedokázal rozmotat ani on sám. Eva trpělivě čekala, co z něj nakonec vyleze, ale po deseti minutách se to už nedalo vydržet. Vstala od stolu a postavila se do cesty přešlapujícímu příteli, aby ho konečně zastavila.

„Přestaň tady mlžit,“ skočila Petrovi do řeči, „řekni, co máš na srdci, a neboj se, že to nepochopím. Jsme přece kamarádi.“

Petr se zarazil, vzal Evu za ramena a bez řečí ji políbil. Byl to krátký a trochu rozpačitý polibek, ale Evě dokonale vyrazil dech. Bála se pohnout, bála se reagovat, bála se, co bude dál, a tak zavřela oči a jako odsouzenec na smrt tiše špitla: „Co to bylo...“

„Můžeš se na mě podívat, prosím,“ pohladil něžně její tvář, „chtěl bych ti vidět do očí.“

Eva se strojeně pousmála, sedla si zpět na židli u stolu a z rozpaků se pokusila dát si ležérně nohu přes nohu, což neměla dělat. Jakmile se s námahou dotklo pravé podkolení levého kolena, zvedlo se břicho a donutilo Evu k nepřirozenému záklonu. Chvíli se

snažila svou pózu udržet, ale byl to nadlidský výkon, a tak za chvíli plácla pravou nohou o podlahu a opřela se lokty o stůl, aby si podržela svou zmatenou hlavu. Zdálo se, že si jejího počínání Petr vůbec nevšímá.

„Mám strach,“ začal znovu Petr, „že ti nedokážu vysvětlit, co cítím.“

Eva se nadechla k odpovědi, ale Petr ji zarazil. Požádal ji, aby ho nechala mluvit a nepřerušovala ho. Evě se roztřásl žaludek jako na kolotoči, a tak začala obkreslovat kostičky na ubruse.

„Píšeme si už dlouho,“ znovu se rozchodil, „řekli jsme si hodně, ale to nejdůležitější jsem ti neřekl. Myslel jsem si, že to není zapotřebí, že zůstaneme jenom kamarádi. Jenomže od poslední schůzky na tebe nemůžu přestat myslet. Mám opravdový strach, že jsem se zamotal do něčeho, co jsem nechtěl.“

Petr se opřel oběma rukama o stůl a naklonil se nad Evu. Když Eva zvedla hlavu, cítila jeho dech na čele. Srdce jí tlouklo jako o závod, nechápala, co se děje, nechápala, co jí chce Petr vlastně sdělit.

„Jsi pro mě překvapení, Evo,“ polkl na prázdno, „jenomže já mám problém, víš.“

„Netrap mě,“ vyhrkla ze sebe Eva, „už konečně řekni, co musíš!“

„Abys rozuměla, já si lásku zakázal. Měl jsem těžkou bouračku a zůstaly mi vážné následky. Nevím, zda by mě nějaká žena chtěla, protože já nemám nohu,“ začal skoro křičet, „je to trapné, ale já se do tebe zamiloval.“

Sedl si a přikryl si dlaněmi tvář. Eva chtěla promluvit, ale hlasivky jí zkameněly, a tak zcela němá zírala na muže před sebou. Chvíli trvalo, než si srovnala myšlenky a než se jí vrátil hlas. Petr mlčel a jako pštros si schovával hlavu.

„To bylo vyznání,“ začala pomalu Eva, „nebo odmítnutí?“

„Ježíši...,“ zabručel Petr do dlaní, „copak bys chtěla mrzáka?“

„Tak vyznání nebo odmítnutí?“ trvala na svém Eva, „to jsem fakt nepochopila. Nepochopila jsem ani to, proč se mi snažíš namluvit, že nemáš nohu. Toho bych si asi všimla, nemyslíš? Chodíš úplně normálně, žádná noha ti nechybí. Nemusíš mě odmítat, protože jsme spolu chodit nezačali, tak o co ti jde?“

„Tys mě neposlouchala, že jo,“ znovu vstal, „zamiloval jsem se do tebe a ptám se tě, Evo, jak moc ti vadí, že nemám jednu nohu.“

Postavil se před Evu a vyhrnul si levou nohavici. Odhalila se botaska, která byla navlečena na kovové protéze. Evu to zaskočilo.

„Petře, já si toho vůbec nevšimla! To je úžasný!“

„Co je na tom úžasného?!“

„Ty jsi úžasný! Obdivuji tě, já bych to tak nezvládla.“

Petr si držel nohavici a díval se na Evu jako na přízrak a vůbec nechápal její nadšení. Eva ho pohladila po tváři.

„Už dávno tě mám ráda a milovala bych tě, i kdybys měl jen hlavu.“

Stoupla si na špičky a snažila se ho políbit na tvář. Petr pustil nohavici a přitáhl si Evu k sobě.

„Kuličko voňavá, jsi moje heboučké štěstí,“ šeptal jí do vlasů.

„Přišel bys, kdybys na tom byl jinak?“ zamumlala mu Eva do knoflíku u košile.

„Hledal jsem tě už dávno a nepřestal bych, dokud bych tě nenašel.“

Pondělní ráno se ze všech sil snažilo probudit ospalou kancelář. Telefony zarytě mlčely a počítač tiše pomrkával do prostoru a nedočkavě čekal na první povely.

Věra si bezmyšlenkovitě zalévala kávu, když se rozlétly dveře a jásavý hlásek během vteřiny přerušil poklidný rozjezd a změnil ho v bouřlivý start. Ve dveřích stála rozjařená Eva.

„Věrko! Tomu neuvěříš,“ hrnula se k Věře, aby ji objala, „byl u mě celý víkend!“

„Kdo?“ nechápavě prskla Věra, „O co jde? Netřes se mnou, vyleju to kafe.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Kuchařka pro čarodějky.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.