Lincoln Peirce

Velkej frajer

NATE

JE PROSTĚ TŘÍDA

Pro Jessicu

Přeložil Martin Pokorný

Translation © Martin Pokorný, 2011

Text copyright © 2010 by Lincoln Peirce

Published by arrangement with HarperCollins Children's Books,

a division of HarperCollins Publishers

ISBN 978-80-7447-056-1

Obsah

KAPITOLA 1

KAPITOLA 2

KAPITOLA 3

KAPITOLA 4

KAPITOLA 5

KAPITOLA 6

KAPITOLA 7

KAPITOLA 8

KAPITOLA 9

KAPITOLA 10

KAPITOLA 11

KAPITOLA 12

Lincoln Peirce

KAPITOLA 1

Mohla vyvolat kohokoli jiného.

Ve třídě sedělo dvadvacet dalších dětí a všechny mávaly rukama nad hlavou. Francis se hlásil, Teddy se hlásil a Gina se samozřejmě taky hlásila.

Ruku dokonce zvedl i Nick Blonsky, který většinou sedí v zadní lavici a šťourá se tužkou v nose. Mohla klidně vyvolat kohokoli z nich, ne?

Ale hádejte, koho asi vyvolala.

Tohle mi paní Godfreyová dělá pořád. Vždycky mě vyvolává, když nevím, jak odpovědět. A dobře přitom VÍ, že nevím. Taky jste slyšeli, že psi vycítí, když se člověk bojí?

Přesně takhle si počíná paní Godfreyová. Chová se jak pes.

Velkej, ošklivej a vzteklej pes.

Hrbím se v lavici. Celá třída na mě čumí. Rudnou mi uši a pak i tváře. Na čele mi vyrážejí krůpěje potu.

„TAK KDY TO BYLO?“ vyštěkne ona.

Někde jsem slyšel, že za normálních okolností používá člověk jen deset procent mozkové kapacity. A když tu teďka sedím, v puse sucho jak na poušti, opravdu by se mi hodilo, aby naskočilo těch zbývajících devadesát procent. Ale v hlavě mám prázdno.

Paní Godfreyová vykročí od tabule a namíří si to rovnou ke mně. Tváří se pěkně naštvaně. Vlastně ne, je to ještě horší: tváří se pomstychtivě. Je brunátná v obličeji. V koutcích úst se jí lepí chuchvalce slin. Fakt hnus. Připravuju se na nejhorší...

A vtom se ozve zvonek!

A zvoní a zvoní a zvoní. Akorát že zvoní nějak jinak než zvonek ve škole. Spíš to zní jako...

Celé se mi to jen ZDÁLO! Protřu si oči a zhluboka si oddechnu. Ještě nikdy v životě mi zazvonění budíku neudělalo takovou radost. Tedy ne že bych chtěl vstávat. Zavírám znovu oči a nořím se do polštáře. Chrrrrr...

Fakt díky, tati. Jemňoulinké probuzení. Hlavně zlehka. Rodičovská láska jak řemen.

I když vlastně - táta je docela dobrý rodič. Jeho zapékaný tuňák je sice to nejhorší jídlo, co si dokážete představit, ale jinak je vcelku neškodný - zvlášť v porovnání s některými těmi cvoky, kteří vodí svoje děti na školní ligu. Akorát je táta trochu dezinformovaný. Vůbec nechápe, jaké to pro mě v životě je.

Vždyť si to vemte - kdy můj táta chodil do školy? Před třiceti lety? Anebo před čtyřiceti? Určitě už zapomněl, jaké to je -sedět celý den jako vězeň v domě, který zapáchá zvláštní směsí křídového prachu, droždí a zatuchlé sekané. Táta si nedokáže představit, jaké to je, být docela obyčejný šesťák.

Teda ne že bych byl obyčejný. Uznávám, nejsem žádný šprt, ale řekněte mi: Až jednou prorazím do světa, bude snad někoho zajímat, jestli  vím,   kdo byl viceprezidentem za vlády prezidenta Hardinga?

(A netvařte se, že to víte - víte houby.) Já prostě nechci plýtvat talentem na to, že se budu biflovat nesmyslné údaje. Mám vyšší poslání. Je mi...

Nejsem si ještě tak úplně jistý, v čem přesně mi je souzeno vyniknout, ale určitě na to přijdu. Možností je dost. Na dveřích u skříňky si na tohle téma vedu seznam.

V některých oblastech mi naopak NENÍ souzeno vyniknout - například v opeře, aquabelách nebo kosmetice koček. To pro představu stačí.

A tak se vraťme k tomu politováníhodnému faktu, že je všední den a musím do školy. Ale CO je to za den? Víte, všední dny nejsou všechny steené. Dají se roztřídit do různých kategorií. (Řazení do kategorií, to je moje. Jednou jsem strávil celý týden vytvářením kategorií pro všechny dobroty a pochutiny, které znám. Vedly sýrové nachos. Vespod skončily rýžové chlebíčky.)

Kdybych měl různé druhy všedních dnů oznámkovat jako na vysvědčení, vyšly by následovně:

1. DNY, KDY SE JDE NA VÝLET

Nemyslím ty přihlouplé výlety, když vás učitel na Den země nutí klusat po ulici a sbírat odpadky. Myslím celodenní výlety, kdy se jede někam daleko autobusem. I když nám třeba dají seznam úkolů a doufají, že se něco naučíme, člověk se stejně může snadno vymluvit. Přesně to jsem udělal loni, když jsme šli do Mořského světa.

2. SPECIÁLNÍ AKCE

Tím myslím, když se místo učení dělá něco mnohem lepšího, třeba se pouští film anebo se koná nějaké shromáždění. Úplně nejlepší jsou poplachy. Loni na jaře chytla paní Czerwické paruka a spustilo to požární poplach. Museli jsme všichni ven a nakonec jsme si na trávníku hodinu házeli frisbíčkem. To bylo fakt bezva. Kromě paní Czerwické se všichni skvěle bavili.

3. SUPLOVÁNÍ

Všichni se určitě shodneme, že suplování je skoro vždycky lepší než výuka s normálními učiteli. Lepší v tom smyslu, že náhradníci moc nevědí, která bije. Úplně nejlepší jsou čerství absolventi z peďáku, kteří ještě vůbec nemají praxi. Dvakrát jim to nepálí. Anebo jsou možná prostě jenom důvěřiví.

4. NORMÁLNÍ DNY

Většina dnů ale bohužel vypadá následovně: strávíte šest a půl zatraceně rušných hodin studiem fotosyntézy a angloamerické války. Fakt žůžo. Pak přijdete ze školy domů a rodiče hned:

5. KATASTROFY

Způsobů, jak se může škola změnit ve zdrcující pohromu, je tolik, že je tu nemá smysl všechny vypočítávat. Někdy na vás učitelé - obvykle paní Godfreyová - začnou zničehonic řvát; to se mi stává docela často. Nebo si vás vezme do parády Chester, vyděrač a mlátička, který vypadá, jako kdyby si do kakaa přikapával růstový hormon. Anebo se na vás učitelé vrhnou s testem anebo písemkou, o které jste vůbec netušili...

Najednou mi zatrnulo. Nepíšeme dneska písemku? Nevzpomínám si, že by ji včera někdo ohlašoval. Ale už jsem vám říkal, že si z těch jejich řečí nepamatuju skoro nic.

Obvykle ztrácím zájem přibližně v okamžiku, když se ozve:

(V řeči učitelů rozkaz „Sednout“ znamená: „Začíná otupující nuda.“)

Tohle jsou chvilky, kdy si říkám, že by bylo dobré občas dávat pozor. Jako Francis.

Francis! Ten URČITĚ ví, jestli se dneska něco píše!

S Francisem se to má totiž tak, že on ví skoro všechno. Neustále je zavrtaný v nějakých encyklopediích a opravdu se učí. Je to takovej chytrolín. Ale jsme bezva kámoši, takže mu tak můžu říkat. Známe se už od začátku školky. Hned první den začal během odpoledního klidu chrápat. Tak jsem ho vzal po hlavě krabicí od svačiny a od té doby na sebe nedáme dopustit.

Kouknu se, jestli už je vzhůru.

Jo, už vstal. A samozřejmě si něco čte.

Ale... počkat! Podívejte se, CO čte!

Takže dneska určitě píšeme test!

Tohle je průšvih. Opravdový průšvih. Za prvé mám učebnici dějepisu ve skříňce ve škole.

A za druhé jsem si právě vzpomněl, co mi paní Godfreyová řekla po poslední písemce:

Jéminánku. Dějepis máme hned první hodinu. Takže mám jen asi tři čtvrtě hodiny na to, abych si prošel zápisky v sešitě.

Vypadá to, že mi zápisky ze sešitu moc nepomůžou. Leda by nám paní Godfreyová dala extra body za čmárání.

Jsem mrtvej.

KAPITOLA 2

„Snídaně je pro výživu nejdůležitější.“

Taky jste si všimli, že právě tohle lidi vždycky říkaj těsně předtím, než vám pod nos strčí talíř plný žmolkovaté ovesné kaše?

Táta teď drží proslov, jak mu strava bohatá na vlákniny změnila život, ale já ho skoro neposlouchám. Pořád mám záchvat paniky z té písemky z dějepisu, kvůli které bych mohl snadno skončit v letní škole.

Letní. Škola.

Najděte mi dvě slova, která by se k sobě hodila hůř.

Teda já vlastně nevím, jak letní škola vypadá. Francis tvrdí, že to je jako normální škola, jen tam je víc teplo.

Ale ostatní spolužáci říkají, že v letní škole musí člověk pěkně dřít. A tím nemyslí úkoly a opáčko.

Tím myslí seškrabávání žvejkaček z lavic a drhnutí záchodků v chlapecké šatně (opravdu doufám, že to tak není, protože ty záchody jsou fakt hnusný). Pěkně strašidelný vyhlídky.

Jediný, o kom vím, že někdy chodil do letní školy, je Chester. Nejspíš bych se ho mohl zeptat, jak to tam chodí. Akorát že když jsem se ho na něco chtěl naposledy zeptat, nacpal mě kvůli tomu do odpadkového koše. Je to magor.

Kdoví. Jisté je, že chodit o prázdninách do školy je otrava. Dokážete si představit něco horšího?

A vtom, jako by to někdo režíroval... NA SCÉNU PŘICHÁZÍ ELLEN.

Hm, vlastně jo. Vlastně vím, co - kdo - je ještě horší. Letní škola trvá jenom osm týdnů, ale patnáctiletá sestra, to je nafurt. Teda dokud jí nebude šestnáct - ale pak se to určitě jen zhorší.

Ale sestry se nestávají otravné až s věkem. Jsou takové od narození.

Pokud máte starší sestru, tak přesně víte, jak to myslím. Zcela chápete mé utrpení. Pokud starší sestru nemáte, pak si můžete gratulovat a v klidu se vyžívat v mé noční můře jménem Ellen.

Ale sestry se nestávají otravné až s věkem. Jsou takové od narození.

A víte, co je na Ellen ještě otravné? Ona podobné problémy nikdy nemá. Nikdy se nemusela bát letní školy, protože vždycky měla vynikající známky. Což mi také učitelé prakticky každodenně připomínají.

Díky, nemám zájem.

Cože? Jo jasně. Táta zase cosi říká.

V duchu si poznamenávám, že k seznamu všeho, co je na Ellen otravné, musím připsat, že se nedá umlčet.

Obávám se, že mi to táta nespolkl. Upírá na mě svůj „skeptický pohled“.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Velkej frajer Nate 1.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.