Oldřich Dudek

Známý spisovatel, scenárista a kreslíř několik tisícovek kreslených vtipů. Byl mimo jiné autorem seriálu Malých televizních kabaretů pro děti (Frkačky za kačku), který Československá televize vysílala téměř jedenáct let.

Sex v Čechách... a nuda v posteli je pryč

V knize Oldřich Dudek předvádí jako vždy se šarmem a nadhledem jemu blízkým laskavý  erotický humor, literární i kreslený. Neskutečné erotické příběhy, slavné výroky z neslavných soudních síní, ne až tak známé názory známých osobností, roztomilé lechtivé pohádky na dobrou noc, to vše jistě přispěje k potěšení a dobré náladě mnohého čtenáře.

Oldřich Dudek

Sex v Čechách

...a nuda v posteli je pryč

2014

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno. Používání elektronické verze knihy je umožněno jen osobě, která ji legálně nabyla, a jen pro její osobní a vnitřní potřeby v rozsahu stanoveném autorským zákonem. Elektronická kniha je datový soubor, který lze užívat pouze v takové formě, v jaké jej lze stáhnout z portálu. Jakékoliv neoprávněné užití elektronické knihy nebo její části, spočívající např. v kopírování, úpravách, prodeji, pronajímání, půjčování, sdělování veřejnosti nebo jakémkoliv druhu obchodování nebo neobchodního šíření je zakázáno! Zejména je zakázána jakákoliv konverze datového souboru nebo extrakce části nebo celého textu, umisťování textu na servery, ze kterých je možno tento soubor dále stahovat, přitom není rozhodující, kdo takového sdílení umožnil. Uživatel také není oprávněn jakkoliv testovat, zkoušet či obcházet technické zabezpečení elektronické knihy.

© Oldřich Dudek - heirs c/o DILIA, 2014

© JHuslík, 2014

www.eKnihulka.cz

ISBN  978-80-87808-90-0

Obsah

Sex v Čechách

ÚVODEM

I.

SEX SLAVNÝCH ČECHŮ

Neskutečný příběh paní Jarmily

SLAVNÝ SOUDE

POHÁDKA NA DOBROU NOC

Čert a Káča

II.

SEX SLAVNÝCH ČECHŮ

Masáž v erotickém salonu

SLAVNÝ SOUDE

POHÁDKA NA DOBROU NOC

Sněhurka a sedm trpaslíků

III.

SEX SLAVNÝCH ČECHŮ

Návštěva v předmanželské poradně

SLAVNÝ SOUDE

POHÁDKA NA DOBROU NOC

O Smolíčkovi pacholíčkovi

IV.

SEX SLAVNÝCH ČECHŮ

Zpověď anonymního světáka

SLAVNÝ SOUDE

POHÁDKA NA DOBROU NOC

Chytrá horákyně

V.

SEX SLAVNÝCH ČECHŮ

Když pršelo, jen se lilo...

SLAVNÝ SOUDE

POHÁDKA NA DOBROU NOC

Princezna a drak

VI.

SEX SLAVNÝCH ČECHŮ

Hvězda pornofilmu a stavovská čest

SLAVNÝ SOUDE

POHÁDKA NA DOBROU NOC

Dlouhý, Široký a Bystrozraký

VII.

SEX SLAVNÝCH ČECHŮ

Příběh z jiného světa

SLAVNÝ SOUDE

POHÁDKA NA DOBROU NOC

O prostopášném Škrholovi

VIII.

SEX SLAVNÝCH ČECHŮ

To jsou věci, páni šneci!

SLAVNÝ SOUDE

POHÁDKA NA DOBROU NOC

O Šípkové Růžence

IX.

SEX SLAVNÝCH ČECHŮ

Famfulín story

SLAVNÝ SOUDE

POHÁDKA NA DOBROU NOC

O kohoutkovi a slepičce

X.

SEX SLAVNÝCH ČECHŮ

Slušný člověk

SLAVNÝ SOUDE

POHÁDKA NA DOBROU NOC

Dva klíčky královny Anežky

XI.

SEX SLAVNÝCH ČECHŮ

Cinzano

SLAVNÝ SOUDE

POHÁDKA NA DOBROU NOC

Smutná princezna

PŘÍDAVEK NA ROZLOUČENOU

Mlsoun

Údiv

Prohlédl

Hlavně se nepřepínat

Vychytralé přání

Zlaté Velikonoce

Takový je

Smůla

Kdoví, jak to bylo

Rozumbrada

Povzdech starého svůdníka

Na kolbišti lásky

Kráska, které to nevychází

ZAJÍMAVÁ MYŠLENKA NA ZÁVĚR

ČTĚTE ELEKTRONICKÉ KNIHY

ÚVODEM

Často slýchám, že lavina erotiky, která zasáhla nás - staré dobré Čechy - už nudí. Řekl bych, že je to pravda tak napůl. Někdo na to prostě je a někdo na to není.

Nicméně věřím tomu, že časopisy a knihy, které se tematikou sexu zaobírají, nevyhynou. Jaký mám k tomu důvod? Stačí jen nahlédnout do pražského telefonního seznamu. V národě, který má občany s takovými jmény, jako např. Jebavý, Klátil, Šuk, Lízal, Kouřil, Loudil, Soukal, Vrzal, Šoustek - v takovém národě sex nevyhyne.

Jen se bojím o to, aby se lidé také ještě dokázali milovat, protože občanů se jménem Láska je ve výše uvedeném seznamu hrstka...

Oldřich Dudek

„Zuzanko, máš nádherná ňadra. Kde ti je dělali?“

I.

SEX SLAVNÝCH ČECHŮ

„Já přišel, pane obrlajtnant, k tomu názoru, že přece jenom ty venkovský holky jsou upřímnější než ty takový utahaný městský slečinky, který chodějí do nějakejch tanečních hodin.

Když jsme před lety stáli lágrem v Mníšku, tak jsem chodil tancovat do Starýho Knína, namluvil jsem si tam nějakou Karlu Veklovou, ale moc jsem se jí nelíbil. Jednou večer v neděli jsem ji doprovázel k rybníčku, tam jsme si sedli na hráz a ptal jsem se jí, když zapadalo slunce, jestli mě má taky ráda. Poslušně hlásím, pane obrlajtnant, že byl vzduch tak vlahej, všichni ptáci zpívali, a vona mně vodpověděla s příšerným smíchem: ,Já mám tě tak ráda, jako pazdero v prdeli, vždyť jseš blbej. ‘

A já byl taky vopravdu blbej, tak strašně blbej, že jsem vám, poslušně hlásím, pane obrlajtnant, předtím chodíval mezi polma, mezi vysokým vobilím v liduprázdnej prostoře, ani jsme si jednou nesedli, a já jí jen ukazoval po tom božím požehnání, a pitomec, tej selskej holce vykládám, že tohle je žito, tohle že je pšenice a tohle že je voves.“

Josef Švejk

Neskutečný příběh paní Jarmily

Znám dvě úžasné přírodní scenérie, které mě dokáží nadchnout v každý čas: panoramatický pohled na Brdy a pohled na ženu, která vstupuje do vany. Tedy - pohled na krásnou ženu, která vstupuje do vany. Křivky standardně krásného ženského těla jsou, pánbůh mi promine, tak dobře ďábelsky vymyšlené, že i z nejmoudřejšího muže dokáží učinit blábolícího šaška.

Paní Jarmila byla typem ženy, pro které se rozpoutávají války. Plavovlasá lvice však kupodivu bydlela ve starém činžovním domě na Vinohradech a nacházela se ve fázi, kdy hodlala rozvíjet rodinný život a milovat svého manžela. Není to celkem nic zvláštního a psychiatrie takové případy zaznamenává.

Ten den měl její manžel přijít až večer (krásně řečeno) a paní Jarmila ho chtěla přivítat vykoupaná, vonící a žádoucí. Proto teď lehkým pohybem vyjela z růžového županu, pravou nohu strčila do vany s napuštěnou vodou - a zařvala.

Malé podlouhlé okno koupelny se s bouchnutím otevřelo a v okně se objevil obličej vousatého chlapa. Ten obličej byl brunátný a vyprávěl o zoufalé síle, kterou se chlap držel okenního parapetu.

„Psst!“ zaprosil a zdálo se, že tím „psst právě vypouští duši.

Paní Jarmila zavřeštěla podruhé a rychle vjela zpět do růžového županu.

„Ježíšmarjá!“ zahuhňal chlap.

Prsty mu naběhly do červena, jak se jimi úpornou silou držel parapetu.

„Co chcete?“ vykřikla plavovlasá lvice statečně. Župan, chránící nahotu jejího těla, jí zřejmě dodal odvahu.

„Nic,“ hekl chlap.

„Tak zmizte!“ zněla jasná odpověď.

Chlap se opatrně ohlédl za sebe směrem dolů a okamžitě se zadíval zpět do koupelny. V jeho hnědých očích byl děs. „Milostivá,“ zaskřípal bílými zuby. „Visím ve třetím patře. Za chvíli se neudržím. Spadnu do světlíku a bude po mně!“

„No a co mám dělat?“ řekla paní Jarmila. „Tady je soukromý byt!“

„Soukromé byty jsou všude kolem,“ zafuněl chlap.

„Tak si do nějakého vlezte, ale mně dejte pokoj!“

Obličej chlapa nabyl výrazu uprchlého vězně, který má v patách hordu policajtů se smečkou psů.

„Musím dovnitř!“ zasípal vyděšeně. „Prosím vás, nebojte se, všechno vám vysvětlím. Jsem slušný člověk!“

Slušný člověk vypadal jako Babinský. Černé vlasy a vousy měl rozježené, jeho tvář byla špinavá.

„Krucinál!“ hekl. „Tady jde o život, chápete?!“

Plavovlasá lvice propadla zmatku.

„Manžel není doma,“ řekla poněkud nelogicky.

„To je mi jedno!“ hekl chlap. Držel se zřejmě skutečně z posledních sil.

Ve starém činžovním domě se ozvala směsice hádavého mužského a ženského hlasu, doprovázená třískotem nádobí. Tyto zvuky přicházely seshora a ve světlíku nabyly mohutnosti.

„Slyšíte to?!“ zašeptal chlap vyděšeně.

Paní Jarmila se zaposlouchala do hádavých zvuků, vysílaných rádiem Světlík. „To je od Schwarzů,“ řekla.

„Musím dovnitř!“ začal sebou házet chlap. „Určitě už našel v předsíni moje boty! A kabát! A košili v ložnici... kalhoty a svetr v obýváku...“

Hádka u Schwarzů ustala a chlap se okamžitě zklidnil.

„Jestli se podívá pan Schwarz do světlíku…“ zašeptal a poulil na paní Jarmilu oči. „Tak je konec!“

V modrých očích plavovlasé lvice nečekaně odstartovala olympiáda IQ. „Já už do toho vidím,“ řekla s jistotou. „Vy jste měl něco se Schwarzovou a její manžel vás překvapil!“

Na potvrzení těchto slov se ozvalo ve světlíku mužské zařvání a ženský jekot. Ženský jekot však nebyl výrazem strachu nebo hrůzy. Bylo to zaječení plné zloby a bojovnosti.

Chlap vymrštěn obrovskou vnitřní silou se prosmýkl oknem a stál před paní Jarmilou. Nezvaný host připomínal atletického kominíka, který svou práci na střechách vykonává pouze v bílých spodkách s nohavičkami.

„Promiňte,“ omlouval se kominík zadýchaně a rychle zavřel koupelnové okno se secesní vitráží.

„No dovolte!“ vykřikla paní Jarmila a zachytila župan, který se jí na prsou rozevřel.

„Vy vůbec nevíte, co se mi přihodilo,“ silně oddychoval chlap.. Ano, přiznávám, byl jsem na návštěvě u paní Schwarzové. Ano, přiznávám, pan Schwarz přišel poněkud nečekaně, byl to strašný okamžik, nikdy jsem ještě neodcházel světlíkem - a navíc takto oblečen. Vlastně neoblečen. Promiňte mi to, ale já jsem na pokraji zhroucení.“

Chlap domluvil a pokorně očekával rozsudek.

„To je úžasné,“ řekla paní Jarmila. „Vy jste na pokraji zhroucení. Víte, že mě to vůbec nezajímá?“

„Pan Schwarz je zabiják,“ zpovídal se chlap dál, jako by neslyšel úsečnou odpověď. „Musel jsem opustit jeho byt koupelnovým oknem. Byla to jediná možná úniková cesta. Jak je to ponižující. Nikdy jsem neprchal světlíkem. Věřte mi, je to odporné prostředí. Ty všelijaké různé pachy, špína, zima...“

Chlap se odmlčel, vzdychl a dodal: „Chytl jsem se nějaké kluzké roury a sjel k vám. Už jsem myslel, že se neudržím. Naštěstí okno vaší koupelny bylo pootevřené.“

Vzdychl a opět zaujal pokorný postoj.

Paní Jarmila se zadívala na ušpiněnou mužskou postavu nepřátelským pohledem.

„Tak jste se vypovídal, a teď jděte. Manžel může co nevidět přijít domů. Myslíte si, že kdyby vás tady objevil, že by skutečně uvěřil tomu, jak jste se sem dostal?“

Chlap zkroušeně zavrtěl hlavou.

Paní Jarmila rázně otevřela dveře koupelny, které vedly do velké předsíně. „Prosím,“ řekla netečně.

Chlap, zjevně zaskočen tím rázným jednáním, vykročil směrem k předsíni, ale hned se zastavil. „To mám jít takto na ulici?“ zeptal se vyjeveně. Paní Jarmila pokrčila rameny a odvrátila hlavu.

„Co když potkám někoho v domě?“ přešlápl z nohy na nohu. „Venku je zima! Sníh! Mráz!“ Zaprosil: „Přece mě - takhle nemůžete vyhodit?“

Paní Jarmila zrudla nevolí. „Už jsem pro vás udělala dost!“ řekla hlasem, který nepřipouštěl odpor. „Vaše promiskuitní výlety mě vůbec nezajímají. Nestrpím, aby mně nějaký džigolo zkazil funkční manželství! Rozumíte?! Nechci od vás nic než jedno: zmizte z mého bytu!“

Chlap smutně kývl a vykročil směrem do předsíně.

V té chvíli se na domovní chodbě ozvaly mužské nadávky a ženský jekot. Manželé Schwarzovi se rozhodli přenést své divadelní představení z bytu na schodiště, zřejmě pro větší rozlohu prostoru, která jejich hlasům oproti bytu dodávala na údernosti a barvitosti.

„Počkejte!“ šeptla paní Jarmila. Dlaň jí mimoděk přistála na chlupaté hrudi nemravy, který se chystal opustit koupelnu a odejít vstříc svému ponurému údělu: zmrznout v podvlékačkách na Vinohradech.

Shodou okolností chlapa zastavila přesně ta ruka, která původně držela župan na dvou milých oblinách. Župan se rozevřel a v koupelně vyšlo krásné sluníčko prsu. Paní Jarmila ten potměšilý pohyb růžového županu nezpozorovala, naproti tomu chlap okamžitě.

Plavovlasá lvice s přísnými názory na morálku stála u otevřených dveří koupelny, ruku stále zabořenou v chlupaté hrudi vetřelce a hlavu natočenou do předsíně, kde za domovními dveřmi pořádali manželé Schwarzovi ohňostroj vzájemných urážek.

„Počkejte!“ šeptla znovu a chlap ochotně kývl.

Vinohradským činžákem zatřáslo mužské zařvání, kterému oponoval ženský jekot. Pak se domem ozvalo třísknutí dveří a na domovním schodišti zaplácaly údery mohutných mužských bot.

„Teď nemůžete...“ otočila se paní Jarmila na chlapa a ztuhla. Okamžitě si uvědomila svoji situaci. Odskočila od chlupatého hrudníku, jako by dostala ránu elektrickým proudem, a neposlušný župan si stiskla oběma rukama na hrudi.

„Netušil jsem, že je v tomhle starém domě tolik mladých a hezkých žen,“ řekl dvorně chlap a obdařil paní Jarmilu podmanivým úsměvem.

„Nevím, čemu se tak přiblble smějete,“ odsekla plavovlasá lvice.

„Plně si uvědomuji, co vám způsobuji,“ odpověděl chlap. „Dovolte, abych se představil. Doktor Buriánek!“

Pan doktor vysekl dvornou úklonu.

Paní Jarmila reagovala na tento brilantní společenský výstup tak, že stiskla župan na hrudi ještě víc a strčila ucho do předsíně. Chvíli se špionským výrazem naslouchala domovní chodbě. Starý dům byl teď tichý, jeho chodba bez hlasů a pohybu.

„Tak teď můžete…“ paní Jarmila se otočila na studovaného nemravu a zmlkla.

Doktor Buriánek křivil obličej bolestí a kroutil se nad okrajem vany. Z atletické postavy se rychle stávala křížala.

„Co je vám?“ zeptala se paní Jarmila.

„Záda...“ zafňukal pan doktor. „Už mě to takto chytlo jednou... po tenise. AU!“

Paní Jarmila by v té chvíli mohla sloužit jako námět k obrazu Žena v Jiříkově vidění.

„Za půl hodiny tady bude můj manžel!“ vykřikla. „Já vás tady nechci! Padejte pryč!“

Mužské tělo se však kroutilo nad okrajem vany a koupelnou se ozývaly bolestivé vzdechy.

„Proč mi to děláte?“ propadla panice paní Jarmila. „Manžel vás zabije!“

„Ať mě zabije,“ zavyl táhle pan doktor Buriánek. „Alespoň budu mít po bolesti! Proč jsou v tomhle pitomém domě všichni manželé tak pitomě žárliví?“

„A proč jim takhle pitomě lezete za manželkama?“ odpověděla dalším zlostným výkřikem paní Jarmila.

„Protože mě to baví!“ zavyl pan doktor vzpurně. Jednou rukou se opřel o vanu, zatímco druhou rukou se nesmyslně snažil v bederní části svého těla ztišit epicentrum bolesti. Stále se přitom kroutil a hekal jako prvorodička.

Paní Jarmila začala s chladnou hlavou hodnotit vzniklou situaci. „Když už vás to jednou chytlo, tak co jste s tím dělal?“ zeptala se hlasem plným naděje.

Nemravný doktor něco zamumlal a kroutil se u vany jak papír hozený do ohně.

„Cože?“ zeptala se plavovlasá lvice.

„Teplo,“ zaskuhral pan doktor Buriánek. „Vlezl jsem si do vany s horkou vodou. Au!“

Paní Jarmila se automaticky zadívala na napuštěnou vanu, do níž chtěla před chvílí vstoupit.

„Do horké vody,“ opakovala.

Postavila se před skuhrajícího doktora a její hles byl velký, stejně jako byla velká její zloba.

„Che!“ zasmála se ničivě. „Nechcete si náhodou vlézt do vany? Právě jsem pro vás napustila horkou vodu!“

„Děkuji,“ hekl skromně pan doktor Buriánek a převalil se jako žok do vany, až voda vystříkla na dlaždice.

V očích paní Jarmily se objevil náznak choromyslnosti. „Co jste to udělal?!“ vyjekla. „To nemůžete! Nesmíte!“

„Vždyť jste mi to nabídla,“ odpověděl pan doktor s bolestivě staženým obličejem.

Paní Jarmila luskla prsty.

„Tak a dost!“ řekla sama sobě. „Teď jdu a zavolám policii!“

„Počkejte přece,“ zaprosil pan doktor Buriánek. „Já si to potřebuju jen nahřát.“

„Nahřejvat si to budete v policejním autě,“ zasmála se strašným smíchem paní Jarmila. „Určitě budou pro vás mít i deku!“

„Nic jsem přece neudělal,“ zaplakal doktor. „Lidi v Praze jsou strašně nesnášenliví.“

„Aha,“ řekla paní Jarmila. „Nejste vy náhodou, pane doktore, nějaký okresní politik?“

Křížala ve vaně zavrtěla smutně hlavou.

„Nejsem,“ řekl pan doktor Buriánek. „Jsem pouze gynekolog.“

„Gynekolog?“ protáhla obličej paní Jarmila. „To toho nemáte dost v práci?“

„Někdy v ordinaci až sedmdesát za den,“ odpověděl pan doktor. „Ovšem sama jistě uznáte, milostivá paní, že to není jaksi ono.“

„Jistě, není to ono,“ souhlasila ironicky paní Jarmila. Chvíli se dívala na ten nečekaný dárek ve vaně.

„Víte, co si myslím, pane doktore?“ uvažovala. „Jestli jste opravdu gynekolog, tak jste z té práce zblbnul.“

„Jsou povolání, která od člověka vyžadují oběť,“ odpověděl zachmuřeně pan doktor. „Prosím vás, milostivá paní, nemohla byste mi připustit trochu horké vody?“

Milostivé paní z rozčilení naskočily v obličeji rudé skvrny.

„Jistě,“ zavrčela. Roztočila kohoutek s horkou vodou a poodstoupila od vany.

Nemravný gynekolog přivřel oči a obličej se mu rozzářil blaženým úsměvem. Koupelnou se ozývalo šplouchání tekoucí vody a zrcadlo nad umyvadlem se za malou chvíli pokrylo závojem páry.

„To už stačí,“ ozval se pan doktor spokojeně.

Žena v růžovém županu se však nepohnula.

„Už je to horké!“ ozvalo se z vany znepokojeně.

Žena v růžovém županu dál stála mlčky a její pohled byl posměšný.

„Pálí!“ zařval pan doktor Buriánek.

S nadlidským výkonem se natáhl po kohoutku a rychlým pohybem zastavil proud horké vody. Pak rychlým pohybem roztočil kohoutek s vodou studenou, přičemž ve vaně všelijak poposedával, nadzvedával se a jednou rukou si pod zadek vháněl ochlazující spásu. Když zamíchal správnou teplotu, kohoutek se studenou vodou uzavřel a opatrně se položil do vany, hekaje přitom bolestí.

„Jste necitlivá žena,“ řekl paní Jarmile zničeným hlesem. „Vsadím se, že nemáte děti.

Žena v růžovém županu zareagovala tak, že opět roztočila kohoutek s horkou vodou a beze slov odstoupila od vany.

„Proč mi to děláte?“ vykřikl nešťastně pan doktor.

„Chci vás rozcvičit,“ zněla klidná odpověď. Pak však paní Jarmila vykřikla krásným sopránem: „Vypadněte už konečně z mojí vany! Vypadněte z mého bytu!“

Konec poslední věty doprovodila vzteklým zadupáním na dlaždičky.

Pan doktor Buriánek mezitím s nadlidskou námahou uzavřel kohoutek s horkou vodou a znovu opatrně zaujal ve vaně ležící polohu.

„Jste zlá,“ řekl hlasem, který stále neopouštěla bolest.

Paní Jarmila se ušklíbla.

„Zlá?“ opáčila rozčileně. „Nejsem zlá. Zlá budu teprve teď!“ Pohodila hlavou, až jí plavé vlasy zplihlé vlhkem švihly do obličeje.

„Co hodláte učinit?“ zeptal se lazar s gynekologickým zaměřením.

„Už jsem vám to řekla - zavolám policii!“

„Nic jsem vám přece neudělal!“

Paní Jarmila zaujala bojovnou pozici a přímo sálala spravedlivým hněvem. „Pane doktore,“ řekla tvrdě s akcentem na správnou výslovnost. „Moje manželství je funkční a krásné. Miluji svého muže a on miluje mě. Nenechám si tento vztah zničit padouchem, který drze a téměř nahý vleze do mého bytu a rozvalí se zde zcela bezostyšně ve vaně! Naposledy vás žádám, opusťte tento byt a věřte, že mi je úplně jedno, jestli na ulici zmrznete nebo ne. Je to jen a jen váš problém.“

V koupelně se rozhostilo napětí, do něhož se ozvalo zarachocení klíče.

„Čau, miláčku!“ zahalekal z předsíně příjemný mužský hlas.

Obličej paní Jarmily dostal výraz rozšlápnutého citronu. „Já to věděla,“ vzlykla.

V koupelně se objevil urostlý čtyřicátník. Jeho tváře byly vyholené, černé vlasy sčesané na pěšinku pokrývala interesantní šeď. Hezoun zůstal stát a klidným pohledem dodával svému mozku informace k vyhodnocení.

„Karle!“ vzlykla paní Jarmila. „Věř mi, všechno je jinak!“

Se škytavým pláčem přistála celou váhou svého krásného milujícího těla na manželovi.

„Vždycky je všechno jinak,“ řekl manžel.

Konejšivě jednou rukou objal klíště v růžovém županu a pozorným pohledem sledoval, jak z jeho vany leze bolestivě nahrben cizí chlap.

Cizí chlap opatrně ťápl na dlaždičky a po jeho atletickém těle stékaly čůrky vody. Bílé spodky měl s dokonalou průsvitností přilepeny na intimní partie. Chlap se bolestivě kroutil, i když jevil snahu bolest překonat.

„Dobrý večer,“ představil se. „Jsem doktor Svatopluk Buriánek. V patře nad vaším bytem jsem měl určitý rozhovor s paní Schwarzovou, když se nečekaně pan Schwarz vrátil domů. Musel jsem byt v krajní nouzi opustit oknem koupelny a světlíkem jsem jel po nějaké klouzající rouře vstříc své smrti. Okno vaší koupelny však bylo jako zázrakem pootevřené, a to mi zachránilo život, neboť mě opouštěly síly, a navíc trpím závratí. Chci říci, že jsem zde přes frontální odpor vaší krásné ženy.“

„Karle, přísahám, je to tak!“ vzlykla paní Jarmila s nosem zabořeným do manželova ramene.

„Proč ne,“ odpověděla klidně hlava rodiny. „A z jakého důvodu jste byl, pane doktore, ve vaně?“

„Záda,“ zkřivil doktor bolestí obličej. „Nastydl jsem zřejmě ve světlíku. Již mě taková nepříjemnost postihla jednou. Velice mi pomohla vana s horkou vodou.“

„Karle, je to pravda,“ ubezpečovala manžela paní Jarmila s uslzenýma očima. „Začal se tady kroutit a pak si klidně vlezl do vany. Právě jsem se chtěla koupat. Musíš mi věřit!“

„Musíte své paní věřit,“ přidal se doktor Buriánek.

„Ale já své ženě samozřejmě věřím,“ řekl stále příjemným hlasem interesantní hezoun. „Váš příběh, pane doktore, zní velice pravděpodobně. Hlavně že jste z té šlamastyky vyvázl se zdravou kůží.“

Plavovlasá lvice obdařila svého muže obdivným pohledem a dlouhým polibkem. Pak řekla s výrazem nejhlubšího opovržení: „Karle, vyřiď to tady s tím pánem. Mně už jeho společnost stačila!“

Odešla s nosem zabořeným do zářivých oblaků manželské lásky.

Hodný manžel a nemravný gynekolog na sebe chvíli hleděli. Hodný manžel se příjemně usmál a řekl svým příjemným hlasem, který lehce ztlumil: „Pane doktore, cesty osudu jsou opravdu nevyzpytatelné. Vy provedete interrupci mojí přítelkyni a já vás za týden poté najdu u mé ženy pouze ve spodním prádle. Jelikož jsem v podstatě zvědavý člověk, řekněte mi upřímně - jak dlouho už to vy dva spolu táhnete?“

SLAVNÝ SOUDE

Abych jako otec neviděl, že děti mají z důvodu mé absence hlad, chodil jsem raději do lesa a tam jsem se procházel.

*

Prostitucí v obci se nezabýváme, neboť já jsem celý den v práci a tajemníka nemáme.

*

Dne 8. 2. 2003 se narodila mojí dívce dcera, jejíž matku si chci vzít

za manželku.

*

Když jsem viděl, že jmenovaná na můj nechtěný dotek reaguje ženským způsobem, šatnu jsem uzamkl.

*

K rozvodu mám vážný důvod. Chodí za mnou do hospody, a tak nemám žádné soukromí.

*

Kámen po mně hodil prý proto, že jsem na něho vyplazoval jazyk.

Není to pravda, činil jsem tak na svoji manželku stojící za ním, neboť je to naše smluvené znamení, že má koupit k večeři pivo.

*

Obviněný mi zasadil těžkou ránu do zátylku právě v okamžiku, kdy mi jeho manželka za včelínem říkala: taky to nemáte tak lehké.

*

Také sbor pro občanské záležitosti je v obci velmi aktivní. V souvislosti s narozením řady nových občánků dostává starosta mnoho děkovných dopisů.

*

V našem katastru se znásilnění většinou nekonají, neboť lesy jsou příliš daleko a na louky je vlivem odstranění křovin příliš vidět.

*

Že jsem svou manželku v noci omylem oslovil Božka a ne Julčo, nemůže být důvodem k rozvodu, když ona mne, jako Josefa, často již oslovila jiným jménem.

*

Bývám rozčilený, a proto manželce nadávám. Jsem totiž dost žárlivý, a krom toho chodím každé pondělí na fotbalové schůze.

POHÁDKA NA DOBROU NOC

Čert a Káča

Bylo jednou jedno macaté venkovské děvče, plné života a pružnosti. Jmenovalo se Káča. Řekněme si to na rovinu, Káča byla nymfomanka. Tenkrát však prostí lidé nevěděli, co to znamená, a tak se Káči báli. Chasníci se sice kolem tohoto pozoruhodného děvčete točili, protože nemohli nevidět bujné, pevné poprsí velkých rozměrů (což v hlavě venkovana způsobilo představu blahobytu), ale Káča šla ihned k věci, a to chlapce nepříliš zkušené v oblasti sexu mátlo.

Ale lesy a louky kolem vesnice byly za letních večerů jako stvořené pro milostné hry, a tak se tedy hrálo. Nikdo už nespočítá, jak často se do kvákání žab ozývalo prosebné i vášnivé heslo Káči: „Eště! Prosím eště!“

A nikdo také nespočítá, kolik temných mužských stínů prchalo do vesnice, přes bažiny, močály. Plni děsu se mládenci otáčeli k černým lesům a drmolili mezi neošetřovanými zuby: „Já ti dám eště! To snad není možný!“

Není divu, že po takových zkušenostech žádný z chlapů nechtěl s Káčou tančit, protože se zkrátka nemohli hýbat a sotva pletli nohama. Neukojená Káča byla vzteklá, nerudná, nezdvořilá a hádavá. V pekle už ji proto měli evidovanou, už se o ní vědělo, jen se čekalo, až se naplní právní podstata věci, jinak řečeno: až se kalich hříchu této dívky naplní až po okraj.

To se prakticky stalo ještě ten rok v létě. Tehdy Káča ze zahrádky pana faráře ukradla okurku obrovitých rozměrů a byla přistižena farskou kuchařkou. Obě ženy se o tento plod bily jako lvice a v pekle měli ten den z Káči velkou radost. Lucifer řekl: „Můžeme ji sbalit hned, ale dejme tomu zákroku nějakou formu! Ať si lidé o nás nemyslej, že jsme nějací hulváti!“

„Zejtra jde Káča na taneční zábavu, tak já ji sbalím při tom!“ povídá čert Uriáš.

A tak se taky stalo. Na taneční zábavě si Káči nikdo nevšímal - ostatně jako vždycky. Panímámy si o ní šeptaly, že je zlodějka, že chce žít zdravě na úkor jiných, Káča cucala svoje pivo a zle se mračila. Pak ji to však všechno nějak namíchlo, práskla půllitrem o podlahu a vykřikla nešťastně: „Jéžišmarjá, já bych šla třeba s čertem!“

A bum! - byl tady Uriáš, řekl jen pár formalit a bum! - byl s Káčou pryč. Zanechal po sobě jen trochu smradu, ale toho si stejně nikdo nevšiml, protože se dost lidi v malém sále najednou společně leklo.

Pro hříšnici jako je Káča už měli v pekle vymyšlené mučení, na něž se všichni čerti moc těšili. Mrskali ocasy, podupávali kopyty a mlaskali nedočkavě dlouhými jazyky. Pak Lucifer zapískal na píšťalku a čerti se vrhli na Káču jak ragbyové mužstvo na šišku.

Policejní mluva by tento čin definovala jako hromadné znásilnění jedné ženy, ale ono tomu tak v tomto případě vlastně nebylo. Vyděšený křik Káči začal velice rychle přecházet v úplně jinou tóninu a intenzita čertího běsnění se zvolnila. Mezi černými čertími těly se začínaly čím dál tím více prosazovat různé části těla pohyblivé hříšnice: tu vykoukl bílý zadek roztočený jako mlýnské kolo, tu bílé stehno, které si chtivě přitáhlo nejbližšího čerta k sobě, tu z klubka vylétly bílé ruce a dravě sevřely čertí rohy.

Pekelnou jeskyní bylo slyšet radostný ženský křik a těžkým vzduchem létaly chlupy. Asi po třech hodinách omdlel Uriáš a Káča zavřeštěla: „Eště! Prosím eště!“

Co měli čerti dělat? Hodili Káču do kotle s vařící vodou, kde se měla vařit tři tisíce let. Jenomže ona jim, potvůrka, z kotle utekla a dostala se jako dušička na svět. Vybírá si zde ženy, které se jí líbí, a vniká do nich, aby si taky něco užila.

Ale pozor: žena, která si vás ve chvílích milování přivine k sobě a křičí prosebným hlasem „Eště! Prosím eště!“, vůbec nemusí být Káča!

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Sex v Čechách... a nuda v posteli je pryč.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.