Ruda z Ostravy

SELEBRYTA!!!

také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.fragment.cz

Napsali Bruno Ligocki a Ruda z Ostravy

Ruda z Ostravy – SELEBRYTA!!! – e-kniha

Copyright © Fragment, 2014

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována bez písemného souhlasu majitelů práv.

Pamětihodne myšlenky velectěného Rudy z Ostravy s veškerym usilim zas zapisal totalně neznamy karviňok Bruno Ligocki.

Tutu knišku bysem rad věnoval fšeckym fajnym fanouškum za užasnu podporu, male Adélce, fantastyckym DUPAKUM, bo furt rubou v HDečku, mojemu synkovi Alexovi, mamě a tatovi, bo je mam rad jak sviňa a šikovne babě Staňce, keru žeru jak cyp!!!

Teš s Brunkem děkujeme Romaně Homonicke za trpělivost, Mišelovi Fleischmannovi, Staňovi Havranovi, Honzovi Šimankovi, Petrovi Konečnemu, Markovi Kniežovi za kurde velku duvěru a Irence s Kryštofem za připominky, obědy a eště cosik navic.

UPOZORNĚNI!

Kniška obsahuje skutečnosti a fakta neslučitelne se zdravym rozumem. Doporučene davkovani je třikrat denně dvě stranky, nigdy ni před jidlem. Zasadně nepřekračuj doporučene množstvi a nekombinuj s nekolkovanym alkoholem. Připadne předavkovani se projevuje perspiracou na temeni, pod pažu a aji inde a muže vest ku schyzofrenyji. V tym připadě urychleně volej linku bespeči, ale nepočitej s tym, že ti to tam gdosi zebere. Čedbu preventyvně a pravidelně prokladej poživanim prašku na uklidněni, zapijej velkym množstvim neperlive vody. Nasledky pravidelně konzultuj ze svojim psychijatrem. Mezi nežadouci učinky se řadi peryjodycky podražděna branice, hluboke vrasky kolem oči, zrychleny srdečni tep, vyplavene hormony, zvyšene libido, obdivuhodna střevni perystaltyka jakoš i současne oslabeni potřebnych svěraču na obuch stranach dna panevniho.

Z důvodu zachování autentického záznamu, neprošel text jazykovou ani odbornou úpravou.

Nakladatelství Fragment

MOTTO:

Kdo se směje naposledy, asi za chvilu umře!

Zduř, děcka,

teraz už vim, že ta moja vypravěci prvotina s fajnym a pravdivym nazvem BESCELER!!! byla fenomenalně uspěšna, kurde. Mam eště ku temu taku perličku. Fšimli ste si, že BESCELER!!! měl u Fragmentu pořadove čislo 2222? Jak jakasi VIP espezetka jedneho z tych kmotru, nebo co. To enem tak na okraj, bo to uš pomalu ani nima nahoda. Prvni kniška je uspěšna hlavně diky temu, že ste svojemu Rudikovi věřili, kupili si ju, fajně ste se u teho bavili, nic nekopčili a mnozi z vas ju mate aji dneska pod polštařem, abyste se s ňu mohli fajně pomazlit před spanim, no ni? Za to fšecko vam fakt děkuju, bo sem z teho dojaty jak fijalova krava. Fčil držite v pazurach moju druhotinu a ja sem z teho nervově spoceny ganc fšude, bo bysem si přal, aby vam při čitani aji tu teho veledila litala branica navrch a dolu, skorem jak předkožka… Ale teraz važně.

Že je Ruda popularni, tuš s tym se teš nese odpovědnost, o tym žadna. Třebas v tym, že se mojim svědomitym přičiněnim do čitanek dostaly slova „cyp“ a „cypovina“. Teš podle statystyk se malym děckam častěji do rodneho lista piše křesni meno Ruda! A to aji v připadku, že je to děvucha. To jakože „ta“ Ruda! Čemu o tym vedu řeč. Bo u nas, v Ostravě, mame taku jednu zajimavu zvlašnost. Jak je keresi meno v televizi anebo v ostatnich medyjach zname, tuš hned se tym nechaju ynspirovat naši velice rychle přizpusobivi spoluobčane. Abysem to skratil. Třeba vysilali ten seryjal Sandokan. Kurde, naraz bylo po Ostravě hafo tych malych Sandokanku, jedneho sem znal, menoval se Sandokan Guži. Nebo o paru roku později – Esmeralda Červeňakova. Pak začnula byt popularni ta latinska baba, co si mysli, že je herečka aji spěvačka a neni ani jedno. Tuš čum, moja dobra znama ze Sirotči, co chodila do školy o dva roky vyže, neš ja, si vezmula za chlapa jedneho cigana z Karvine, pomenovala svoju ceru Dženyfer. Ku fajnemu přimeni Bihariova to sedne, kurde. A mladši bracha te fajne Dženyfer se fčil menuje Kevin, bo byl zas chvilu popularni ten Osobni stražce. Čemu to tu spominam. Bo mila mama male Dženyfer a Kevina byla přesvěčena, že jeji dalši děcko bude na moju věčnu počest a pamatku buď maly Ruda Bihari nebo mala Ruda Bihariova! Ale pak se s tu mamu cosik posralo, dostala krvacani do hlavy paradoxně bez ciziho přičiněni, bo upadla a jebla se o podlahu. Pak byla asi tyden v komatě a z teho se uš nespamatovala. Tuš mam dalši instantni kamaradku v nerezove plechovce a ten uvod patři ji a aji fšeckym, co jejich děcka budou Ruda jakehokoli pohlavi.

Teš tu na tym mistě bysem chtěl zminit, že je jasne, že urobit „dvojku“ je pokažde kurde těžši, neš spachat „jedničku“. To maš stejne, jak s tymi sportovcami. Urobiš rekord, vyhraješ mistrovstvi a co potym? Obhajoba je těžka jak byk, bo banda nespi na vavřinach, každy tě honi jak nadmuteho koňa a chce tě překonat. No a v tym šoubyznysu? To je džungla! Bo ve sportu su aspoň pravidla a dopingove kontroly. A tu v te branži? Kaaaaaj, synku. Jeden si cosik šňupne, zahuli a naraz z něho ty napady padaju jak parašutysti do tyla nepřitela a slušny synek, co vychlasta dva Birelly a ma dost a kuři enem občas, tuš jak ten ku temu přide? Moja mama mě za to chvali, pry aspoň deli vydržim, no uvidime. A jak by nahodou tu ta dvojka byla v čemsi horši, neš jednička, tuš mě omluv, bo to je akorat tak chyba pysku.

David s IQ96 a Ruda s IQ90.

Eště sem se tu na tym mistě chtěl zminit o mojim kronykařovi, Brunovi Ligockim. Furt se mě ptate, čemu sem si ku tym svojim paměťam zebral pravě teho synka. Tuš to je jednoduche. My zme si raz ze srandy nechali změřit IQ. A vysledky byly pod očekavani. Brunek měl 64 a ja rovnych 90. Ale jakzme to vzhledem ku našemu IQ posčitali, tuš nam po několikerych opravach vylezlo čislo 154 a to už je na členstvi v MENSE. V tym je naša sila a temu se cele to společne dilo tak genyjalni a dobře se drži na trhu, kurde. Navic Brunek kajsi vyčmuchal, že jak by třebas v Texasu kohosik zavraždil, tuš by ho ani nemohli popravit, bo spodni hranica pro popravu je tam IQ70. Ten Brunek je v tym připadě nesmrtelny a to uš zme dva… Eště ku temu IQ. Muj nejvěrnějši fanoušek, David Kneifel, si naměřil 96. To je jasny a nespochybnitelny dukaz, že přiznivci tvurce sou na daleko vyššim levelu. A ne naopak, jak je temu v šoubyznysu zvykem – a před tym, děcka, teš klobuk dolu.

Ale čemu se to cele menuje SELEBRYTA. To je, kurde, tryvijalni. Bo ten moderator roka 2011, cely slavny Jura Pomeje, co už teraz nima ani na Frekvenci ani na Prymě, mě neoficyjalně pasoval na největši šajbu českeho interneta. Teho si važim, bo co Jura pusti do eteru po pulnoci, to by mělo zustat v analach zachovane pro budouci generace, asi tajak hodinky teho Buča Kuliča v Pulp Fiction. Ja si zas myslim, že v analach by mělo byt aji tu to dilo. Stači, jak si po každe kapitole řeknete: „Tuš tak to je v prdeli!“ Samozřejmě se dočitate aji o zajimavych synkach a babach, co dneska selebrytami su a zitra už třeba na nich zapomeneme. A hlavně to beje o tych, keři selebrytami něsu, ale zaslužili by se jimi stat. Eště ku každe kapitole přidavam taky maly zakusek v podobě kratkeho ftipu, kerych od fanoušku dostavam každy den přes dvacet. No vybral sem akorat ty nejlepši, ale byla to teš šichta. A fčil se nadechni, zadrž na chvilu kyslik a s vydechem se opatrně pusť do prvich řadku…

S veškerou uctou Ruda z Ostravy, kurde

Předkrm:

Ptá se maminka svého syna, prvňáka:

„Vyvolala tě dnes paní učitelka?“

„Ano.“

„Znal jsi odpověď?“

„Ano.“

„Na co se tě ptala?“

„Kdo si prdnul?“

NAD DOPISY DIVAKU, ČTENAŘU, FANOUŠKU A AJI FANYNEK

Neda se nic robit, ja to tu naperu hned skraja. Je jasne, že ja jako zařici celebryta dostavam hafo vzkazu. Raz je to pozbudive až erektycke no a na druhe straně se nevyhnu temu, že se komusik možna nelibim a on mi to da zežrat. Každopadně mam nad tym taku demokratycku kontrolu, že nekorektni komenty ku moji osobě mažu, podobně jak bděly cenzor na serveru novinky.cz. Čemu ale ten sahodluhy uvod. Bo občas v tych větach objevim aji otazku. Otazku konkretni nebo abstraktni, to je fuk. A bo nima žadna otazka blba, akorat odpovědi byvaji blbe, tuš to tu teraz prozradim ve skracene hře, tajak ve finale na Wimbledoně. Tady je par nejlepšich dotazu, kere sem dostal na tym fejsbučku a na kere odpovidam až teraz, bo jak to raz beje v tištěne podobě, tak se to uchova na věky věku a šmytec:

Rudo, existuješ, nebo jsi přízrak?

Tuš jasne, že existuju. Mam občanku, jakesi přechodne bydliště, konto v bance a aji svojeho pravnika. Ale aji sem přizrak, bo sem přežil dalši rok na Frekvenci 1 a to už je samo o sobě přizračne. Robim ftipy za kilo na Barrandově, až donedavna Selebrity na Očku, chystam vlasni tolkšou na ČT2, tančim na Nově, byl sem u Jury Krampola na Primě, u Karla Šipa na ČT a aji u Honzy Krauza na Prymě, hraju na Šejkspirovskych slavnosťach atakdale. Až se sam sebe pytam, jak je možne, že sem taky dobry… No ale to sem zas zabočil, tuš synku už odpovidam na prvni dotaz. Raz na take fajne podzimni akci, keru sem moderoval na naměsti v Ostravě, přijel jeden vozičkař rovno pod stejdž a normalně se postavil na nohy a volal na mě, že netušil, či egzistuju, stal tam, opiral se o zabradli, čučeli zme na sebe, aš sem mu musel řict, ať se zas posadi, bo přide socijalka a zeberu mu duchod. On se chlamal, že teraz zas beje chodit, tuš nevim, bo se mi od te doby už neozval. Takže je to definytyvně jasne – sem přizrak!

Mam svoju hvězdu na chodniku. Ale nevim kaj!

Rudo, co mam robit?

To ani nevim, esli ti napisala baba nebo synek. Jak ja mam vědět, co maš robit? Kurde, děvucho nebo synku, to je jedno, co maš robit. Hlavně cosik rob, kurde. Třeba mužeš pomyt nadobi. Nebo povysavat v autě. Mužeš mi aji urobit pomyšleni – esli si děvucha. Muj fotr dycki řikal, že jak přestaneš robit, tuš začinaš umirat. A ja diky temu robim cosik furt a ve fšeckym chcu byt nejlepši. Co ti brani, abys to teš skusil?

Rudo, stašně mi duní v hlavě. Poraď, jak se toho zbavit.

Vypni si subwoofer, šuline.

Rudo, prý nejsi Ruda, ale Michal. Co je na tom pravdy?

Synku, cely život se řidim heslem: „Chceš byt debilem? Tak zustaň sam sebou!“ Stači?

Ruďas, ty chuju, kaj chodiš na ty fory?

Synku, to teš musiš chodit aji mezi lidi a ne furt čumět do teho fejsbučka, no ni? A pak se aji kapku dozviš, cosik si domysliš, naraz z teho vypadne poenta a nejlepši je, jak z teho vypadne s poentu aji paru drobnych a nebo třeba rovno pytel platnych stravenek. Jakysi ekonom to nazyva MONETARYZACE NAPADU a ja sem s nim zajedno. Dobry napad se musi speněžit, bo jak to nezrobiš hned, do pul hodiny to urobi za tebe kerysi iny šulin a maš hovno a ni prachy, kurde! A vickrat už mi neřikej chuju, bo ja sem s tebu po haldě nelital, cype.

Rudo, přijeď, zachlastame.

Synku, esli maš možnost si mě nechat naklonovat, tuš to zrob a ja pak přijedu, zachlastame a už u tebe aji zustanu, bo robotu v radyju a zabavu pro ostatni lidi za mě zrobi stejny ydentycyky Ruda. Ja bysem se pro každeho rad rozkrajel, no to by bylo akorat tak na gulaš, kery by na druhy den po vyletě ve střevach byl stejně v hajzlu. Tuš si vyber, co je lepši. Rozkrajeny Ruda nebo fajny živy Ruda s hypotetyckym přislibem zachlastani, až raz bude čas.

Rudo, chtěla bych s tebou miminko!

Děvucho, pamatuju, jak fotr na zahradce každe leto nechal vykvest hlavkovy salat s tym, že si ho necha na semeno. Mysliš si, že aji ja budu jak ten salat? Znaš to, u chlapa by oči chtěly, ale jinak tě v tym musim s těžkym srcem sklamat. Ja už mam fajneho synka, chodi do čtvrte třidy, ma černe oči po mě, ale na veřejnosti ho moc neukazuju, bo děcko by mělo mět klidne prostředi. Jak řikam, je to synek, jakeho svět neviděl… A tobě, děvucho, přeju, ať si najdeš kohosik ne na semeno, ale na cely život, kurde.

Rudo, zajimalo by mě, co bereš, že si celu dobu v take fajne naladě?

Synku, ja to tu zveřejnim a za dva dni akorat tak budu moct řict: „Zme v prdeli, je tady URNA!“ Akorat ti ale mužu prozradit, že teho mam pro osobni potřebu větši, než male množstvi. Ale aji tak zdravim aktualniho minystra vnitra! A navic, jak viš, sem přece profesyjonalni optymista, no ni? Esli chceš jednoznačny dukaz mojeho nezdolneho, nakažliveho a ničim nepodloženeho optymizmu, tuš bys měl vědět, že paru razy sem měl pořadně hluboko do kapsy. A co sem zrobil? No za jedny posledni prachy, co sem měl, sem si kupil peněženku, kurde. To abysem ty budouci velke prachy měl kam davat. Kery iny frajer by měl taky filing?

Rudo, mame v rodině fšecy slabe srce. Co mam robit, abysem se vyhnul infarktu?

To je jednoduche, synku. Musiš uplně v klidu a asertyvně poslat do prdele každeho dřiv, neš tě stihne nasrat… Neni to sice uplně stoprocentni, ale fajně se u teho pobaviš.

Mili Rudiku, umiš mi visvětlit, co je to laska?

V prvni řadě, laska nezna hranic a jak na to přide, neřeši ani pravopis. Ale přesnu definycu neznam, přiznavam. Gdyby žili Kopecky s Horničkem a Werichem, tuš od nich byzme nastopro dostali fundovany vysledek. Ja ze svoji skušenosti mužu povědět jednu taku přihodu, po kere sem si řikal: „Synku, kurde, tuš to je laska!“ Před hoooodně rokama sem chodil s jednu taku děvuchu, kera mě bezmezně milovala. Ja sem ji to semtam aji opětoval, ale znaš to, jaksi sem to v tych telecich rokach na doživoti necitil. Raz tak po večeři sem se ji opatrně svěřil, že bysem z jeji strany potřeboval kapku vic prostora. A viš co ona zrobila? Tvařila se, že to chape, byla uplně važna, ale žadna hysterycka scena se nekonala. A na druhy den mi vola, že si kvuli temu mojemu přani nechala vyrvat krčni mandle. A v te chvili sem si řeknul: „Synku, kurde, tuš to je laska!“

Rudo, kurde, vem si mě!

Zas včil nevim, esli mi to piše jakesi zviřatko na vikend rovno z klece od Zdeňka Srstky. Bo jak by to tak bylo, tuš bysem se nemusel moc zamyšlet, a to ze dvuch duvodu. Bo myšleni nima moja silna stranka a teš proto, že intujica mi řika, abysem to zrobil. Jak řikam, zviřatko si zeberu s papirama aji bez. Ale musi nosit tanga!

Rudo, zduř, fotr mi dovezl z Ruska nové hodinky. Nechceš si je ode mě koupit?

Synku, to zaleži, kolik važi baterky, jaka je platnost STK a esli budu splňovat emise Euro 5. Ale fčil važně. Ja s tym mam už teš kurde skušenosti, bo aji muj fotr dostal za jakysi rekord v rubani hodinky POLJOT a eště tam bylo logo olympijady v Moskvě s tym bambelatym mišanem. Ty hodinky dostaly přezdivku „nejrychlejši hodinky na světě“, bo rano zme je zeštelovali podle radyja a večer se předchazely o deset minut. V tym směru tehdy Rusko předhonilo Zapad. Tak si řikam, že si svoje nove hodinky z Ruska mužeš nechat. Anebo přidej ze dvě stravenky a ja si ten rusky časostroj od tebe zeberu, kurde. Vidiš, eště mě napada, ja sem ku svojim narozeninam jako znama selebryta dostal rovno od baťušky Putina fungl novy foťak, digital, kompletně vyrobeny v Rusku. Menuje se LAJKA (viz foto, pozn. red.). Rad ti to prodam, bo optyka je vynikajici, rozlišeni 38 megapixeli, ale cele to jede na propanbutan. Budeš to chtit?

Muj novy foťak z Ruska. Zavidiš?

Rudolfku, diky tvoji knižce muj syn poprve přečetl snad prvni knihu v živote – a to je mu 18 let!!!Super, doufam že bude dalši pokračovani…

Děvucho fajna, v ramci znovuučeni čteni našich děcek to tu maš černe na bilem. A to ti řikam, jak to synek nepřečita, tuš mi to nahlasiš a ja mu to osobně otřiskam o palicu stranku po strance, jakože se Ruda z Ostravy menuju!

Rudo, prý jsi se nenarodil, ale rodiče si tě stáhli z internetu. Je to pravda?

Tuš to je cypovina jak mraky, bo v mojem připadě se dycki jednalo o upload. Prvni raz se to podařilo fotrovi na dole Jeremenko a pak za třištvrtě roku mě uploadovala do peřinky zas mama. Takym famam že věřiš – to je, kurde, neuvěřitelne. A navic, v době, jak sem se narodil, tuš věděli zme cosik o tym internetě? Nevim, jak u tebě, ale pro mě byl tenkrat technologicky vykřik lunochod. Z hračkařstvi na Mirovem naměsti.

Rudo, víš, kolik toho musiš vychlastat, abys měl v krvi půl promile?

Ja sem nigdy nepoužival taku tu alkulačku, ale sem si isty, že na pul promile mi stači nechlastat tři dny nic. Ja se totiž klidně opiju aji rohlikem.

Rudo, s mojim starym už to nima jak zamlada. Furt je nabručeny, mrzuty a v lužku bambelok. Co poradiš?

Viš co je fajne? Že sem nepoznal, esli mi piše baba anebo chlap. Bo oboji muže byt pravda. Každopadně na tym nefiči. Jak řika moja mama, dycki za to mužou oba dva, ale ten druhy vic, kurde. Možna by tvuj stary zas chtěl stirat rosu na kolejach a už neporadi. Tuš s nim povykladej a jak to nepomuže, vyrvi tu kolejnicu a jebni ho s tym po plecach, aby pochopil.

Rudo, proč má slon tak velké uši?

No ja nevim, asi aby mohl fajně skakat z kfitka na kfitek, ni?

Rudíku, zdalipak víš, kde je střed mužského těla?

Přiznam se, že z anatomie mam raději tu babskou, bo ta je hezči. Ale chlapsky střed? Jak bysem na to šel svojim prostym haviřskym rozumem, tuš mi z teho jednoznačně vychazi šulin. Bo před nim je předkožka a fšecko ostatni za nim je pokožka. Je to tak spravně?

Zamilovala jsem se do Vladimíra z Prvního kroku a nesnáším Rudu z Ostravy. Můžeš mi nějak pomoct?

Děvuško, kurde, každa rada dobra. Akorat bys měla vědět, že Vladimir je seryjalova postava a tudiž cosik v běžnem životě nepředstavitelneho, idealniho, s vyholenym navoněnym podpažim a trenkama Calvin Klein. Typicky holub na střeše. No a Ruda je syrova skutečnost, bez přikrasy. V trenach s lampasem, s ďuravyma fuskama a zarostlym hrudnikem. Opravdovy vrabec v hrsti.

Rudo, na e-bay jsem si právě objednala cigánskou panenku Barbie. Co myslíš, že mi v balíku přijde?

Ja ti nevim, co skutečně mužeš čekat. Ale jak bysem na to šel svojim haviřskym rozumem, tuš ti s nejvěči pravděpodobnosti v prve řadě dorazi obrovska kisňa. V ni bude čokoladova Barbie ve značkovych teplakach a botach. Dale tam asi najdeš jejich dvanast děcek teš ve značkovych teplakovkach a botach. A aby se ten obsah kisně přes napis FRAGILE nedojebal po cestě, bude cely zbytek objemu vystlany ne bublinkatou folijou, ale v ramci pravě probihajici akce „socyjalni inkluze“ pravyma českyma bankofkama v podobě pulročnich socyjalnich davek. Za tu fajnu dobirku mužeš pošťakovi zaplatit S-kartou. Těšiš se?

Ahoj Rudo, jsi v celém Česku znám jako velký trapasník a skandálista. Pamatuješ na nějaký opravdu mega úlet?

Zapatram v paměti a hned to naskoči, na to nejde zapomět. Raz sem moderoval taku jednu estradu, jak měl spivat na halfplejbek aji Dalibor Janda, po chlapske strance fakt bohatě vybaveny. Mi se zadařilo jeho vystup uvest v takym duchu: „A fčil přichazi Dalibor Janda, znamy spěvak s nejvěčim perem v šoubyznysu!“ Kurde, Janda nejen že nepřišel na podyjum, ale aji se nasral, že lidi na něho chodi kvuli spěvu a ni skrs pera a že se mu musim okamžitě veřejně omluvit, bo jinak nezaspiva. Tuš sem do teho ticha v sale zas šel před mikrofon, sebevědomi kapku niže, ale aji tak dost vysoko: „Omluvam se veřejně Daliborovi Jandovi. Ten synek hlavně fajně spiva a s tym jeho perem to nima zas až take slavne. Hapka ma věči!“ A bylo halo v areně, akorat chudak Janda mě od te doby nema rad. A to sem mu zrobil taku fajnu reklamu. Tuš eště raz: „Sorry, synku!“

Aby teho na uvod nebylo malo, nedavno to byly dva roky, co v eteru pusobim na narod. To magicke datum bylo 28. 3. 2011, akorat na vyroči Komenskeho. Myslim, že to nima nahoda, bo aji ten J. A. K. teš pusobil na narod a dodneska je za to ctěny. Mi by se to teš tak libilo a zatim se daři, hned to klepu na dřevo. Podobně jak Komensky se furt stěhuju, měnim baby, hraju si a vidim cely svět v obrazach v aji s emhadečka v hadečku. Hodně sem se poučil od te doby, co sem byl děcko. Pamatuju, jak zme si s Evičku Lakatošovu hrali u nas na Sirotči na školu a ja sem furt chyběl. To bylo blbě, bo ve škole se chybět nema. Je jasne, že Evičku cela ta hra přestala bavit, bo si musela hrat tym padem sama. Oto sem ju potkal, fajna baba po štyrech děckach, kurde. Dali zme řeč a dověděl sem se, že šla z dešťa pod okap. Skorem osum roku doma přebalovala děcka a fčil ju zebrali do supermarketu, kaj v připravně přebaluje prošle syry a salamy. Jak řikam, aji z teho přikladu se mužu poučit. Eště bysem ale měl zmoudřet, ale to nevim, jak zrobim. Raz sem si na to chtěl kupit aji jakesi prašky od jedne baby, co se tym živila. Rovno mi řikala, že mi proda prašky na zmoudřeni, jeden za tisic. Kupil sem jich pět a doma sem pak zjistil, že mi prodala obyčejny bekomplex. Tak ji hned volam, cely divoky a nasrany, že sem se nechal ojebat a kupil nejdražši bekomplex v republice. A viš, co mi odpověděla? Cytuju: „No vidiš, jak jsi zmoudřel!“ Takže to snad funguje a mam to aspoň trochu potvrzene. Ale zas odbočuju. Fčil sem na F1, mam džob svojich snu a mužu si aji dovolit tu na tym mistě zveřejnit některe z ememesek, kere dorazily v ten prvni pamatny den na GSM branu F1. Je jasne, že ne fšecky pozdravy su lichotive, to bysem si moc fandil. Jak sem to zas po te době čital, tuš si neodpustim ku každemu svuj maly komentař, bo Rudik je věhlasny glosator, kereho bavi, jak lidi nejsou pasivni:

Gdo nima v eteru, ten jag by nebyl.

„Proboha! Co jste to tam k mikrofonu pustili za debila…“

Ano ano, ten debil je svědomi naroda. Jaci zme, tuš taky sem aji ja. Až raz urobime boxing day, mužeš dovalit do radyja a pokusit se byt rovnako ftipny. Těšim se na to!

„RUDO Te tu poslucham kurde a seru z tebe kostky.Toz krajane tak to tem prazakum vokaz. Zdur Jarka z Frydku-Mistku.“

Pozor, aby se ty kostky v kanalu nezpřičily, bo za ty roky už to musi vypadat jak v legolandu. A diky za to magi!

„PANEBOŽE co to tam je za pakoša na F1? To už je F1 na tom tak špatně, že zamestnava lidi co neuměji mluvit? Tak to muže v radiu mluvit kdejaky lopaťak. ZLATA ASTERKA!!“

Neber meno Boži do huby nadarmo.

„Cao Rudo konecne jsi na F1! Zetovka to mela asi namalovany vodovima barvickama no a kdyz se konecne umyla tak se ji to smilo. Banik zdur!“

Ani moje čeština nima oslniva, ale rozumime si. Bo mi se teš to smiva!

Migam vcil do tovarny, smula. Robis to dobre Rudyne, tuz fedruj. Gina z Las Vegas rozumej z Celadne v Beskydach

Na Čeladne znam akorat dvě tovarny. Prvni je tovarna na golf a druha je tovarna na prachy menem městsky uřad teho zbojnika Lukše. Ty robiš gde?

DALSI kreten jen tak dal a za chvilku vas nebude poslouchat nikdo!!!!!

Plna republika kretenu, akorat ty si, synku, normalni. To nima normalni!

ZDUR Rudo pokud nedas Citrony tak sa vrat do Ostravy rubat uhli. Mira

Každy den citron, z teho by aji Standa Hranicky v bigbitovem nebi dostal kopřifku…

RUDYNE. KONECNE. OSTRAVSKY. DIALEKT. VIM. ZE. NEJSI. ODSAT. ALE. MILUJU. TE. A. POKUD. SE. TYCE. HELENY. JE. TO. BARVA. NERESIM. TO. HLAVNE. VYDRZ. JSI. SUPER. JANA

Ja nejsem odsat. Ja sem přisat. Ku Frekvenci. A vydržim eště spoň tyden, slibuju a diky!

HOCHU ty ses chudak, kdo ma poslouchat tvy sracky! doufam ze te brzy vykopnou!

Nedavno sem posluchal skutečne sračky, jak měl sused vedle v bytě prujem a cely den seděl na hajzlu. A to byl rachot, synku, přal bych ti to slyšet. Hned bys změnil nazor, kurde.

TAK pozor! Posloucham vas ale dnes je tam Ruda z Ostravy. Tak to je borec! Hrozne me bavi. Je to super! Pavla

Pavlo diky, že maš svuj nazor, nenechej si ho nikym zebrat.

RADIO F1 je super. Do dnesni doby co tam dali toho primitiva Rudlu. To je trapnej debilek. Stratite posluchace!!!! J.V.

Někere bohužel stratime, eště vice jich ale ziskame. Mily J. V., co fčil posluchaš ty?

RUDA! BEBECHU MAM DOMA PLNY BARAK. JSOU TO DROBNOSTI, ZBYTECNOSTI‚TRETKY ATD. ZDRAVI MARCELA Z FRYDKU-M Z HRACKARNY-TAKY PLNE BEBECHU!

Děvucho z Frydku, pozdravuj doma, ukliď si svoje bebechy, hebla, capary aji duperele, bo ja raz neohlašeně přidu na kontrolu a taky fičak beje, žes to eště neviděla, kurde!

MILY Rudo. Sy jednicka! Pa a pekny den. Anicka

Anička posedla. Rudou. Ruda přisedly. Aničkou. Co na to Fraňa Šramek?

ZDAR Rudo‚fandim ti‚jsi super:-).Tvoje verna fanynka Mili z Karvine

Mili, ja to aji po tych dvuch rokach citim, že mi furt fandiš. A začinam z teho byt pěkně pobantovany!!!

Doposud jsem mel rad F1, ale radeji to prepnu, neda se to poslouchat tvoje picoviny. Nema to tu spravnou stavu. sory. Mobil nepise hacky.

Mobil nepiše hačky, ale podpis by napisat poradil. Akorat ty na to nemaš kule ze šťavu, co synku?

To, co sem tu dal ku přečteni, je akorat taky maly vycuc z reakci posluchaču mojeho prvniho dňa na Frekvenci. Musel sem to pracně přefiltrovat, bo je jasne, že někere slabši povahy by keresi tu ty zpravy těško rozdychavaly. Je jasne, že aji ja raz za čas propadnu nyhylizmu, bo v někerych esemeskach se to hemži takyma vyrazama, gde kokot je slovo s čitanky pro prvni třidu. Pak samozřejmě přemitam, esli to, co robim, je to prave, kokosove. Ale aji take globalni otazky mě u teho trapi, jakože gdo zme jako lictvo, kaj miřime, co je naš ukol v dějinach, esli ma cela ta naša egzystenca smysl. A pak si naleju pořadnu dvojitu odpověď a je zas chfilu fajně… No ale abysem to jaxi dustojně a chlapsky zakončil. Mě raz napadnula taka podobna věc, jaku pak dotahli ku dokonalosti frajeři ze STOHOVEN. V přimem přenosu sem nadyktoval do eteru svoje telefonni čislo, kere tu eště raz pro velky uspěch pišu: 777 942 ***. Ani sem si nestihnul dat prvniho lahvača po vysilani a už mi blikalo přes 130 esemesek a dalši přibyvaly. Co mam povidat. Bylo tam fšecko. Od prozby za pučeni prachu, přes vyhružky smrti a svatbou v tomto pořadi, vysměšne a dehonestujici slovni spojeni, nabidky k opakovanemu pohlavnimu styku ve Velkych Karlovicach za plotem pštrosi farmy a končilo to kontraktem na foceni aktu pro chlapske časaky v zahraniči. Do teho začnuly telefonaty z neznamych čisel. Myslel sem, že se mi z teho uvaři mozek jak vajco natvrdo. Bo to neustavalo. V noci, rano na hajzlu, během vysilani, v nedělu při Studiu Kamarad… furt to zvonilo a tak to trvalo skorem dva měsice. Děcka, šedesat dni, neš kapku utichnul ten humbuk. A ja, z Ostravy, sem z teho byl zraly na Opavu. No co, jaksi sem to přežil, akorat s malym tikem v levem oku. Ale nejvice mě stejnak zaujaly ty Velke Karlovice, bo z te zpravy nebylo jasne, esli to piše pštros s pštrosici a malymi pštrosačaty, nebo sam majitel farmy či jeho baba. Tuš furt je to pro mě mysteryjum, bo nedavno sem tam byl a žadna taka fajna farma tam nebyla. Ale budu hledat a ty mi mezitim napiš jakusi potěšujici spravu a volej akorat v krajnim připadě akutni potřeby Rudy. Eště se mužeme spolu pomodlit Fotrnaš a pak už val na dalši kapitolu, kurde. Zduř!

FOTRNAŠ

Rudiku naš, jenž si na frekvenci,

pozduř se jméno tve,

přijď vysilání tve,

… buď sranda tva

… jako v peckach, tak i v eteru.

… Humor naš vezdejši dej(ž) nam dnes

a odpusť nam naše kidy,

jako(ž) i my odpouštime našim politikum

a neuveď nas v depresi,

ale zabav nas od zleho.

Neboť tva je Frekvence 1 i moc i slava navěky.

Amen.

Předkrm:

Hornické učiliště, hodina odborné přípravy.

Učitel: „Učil ses?“

Učeň: „Ano.“

Učitel: „Odpovídej celou větou!“

Učeň: „Ano, kurva!“

STĚHUJU SE

Jak sem pisal v tym prvnim Besceleru, nastalo aji v mojem životě take obdobi, gdy sem se musel rozhodnut, či byt regionalni figurka, nebo kurde selebryta s obrovskym přesahem pusobnosti. Ten prvni připad značil, že zustanu mamě na krku, budu dal hakovat ve Vitkovicach a raz za čas na Stodolni zapěju za pivo a par drobnych. No a to druhe bylo těžši, bo tam byla potřeba najit jakesi bydleni v hlavnim městě a byt tak v centru děni a hlavně v radyju a v divadle. Navic ku temu sem se raz rano probudil, v hubě chuť jak po vypiti vody z akvarka, každy vlas ina ves a vedle mě pod dekou jakasi uplně cizi neuspokojena baba neurčitych tvaru, neurčiteho věku a jak nad tym přemyšlam, aji neurčiteho pohlavi – vypadala v tych 7 rano jak Marcel Woodman křiženy s Amandou Lear. Sedim a přemitam, co ja s tym, bo to nima život. Z teho rajzovani po nocach sem už byl fakt vyčerpany jak evropske fondy a z tych bab by se dala postavit fronta až do Liberca, jak řikala moja mama. A s tym bylo teš třa cosik zrobit. Urobil sem si na papir svuj typicky křiž Adenaura, bo strategija musi byt, napisal tam fšecky pro a proti a vyšlo mi, že se musim s milovanu Ostravu rozlučit. V srcu ju mam ale furt, to je nabiledni, to nevymažeš jak data z flešky, Ostravu miluju, ale uspěch leži v Praze. Omitku teš svačit nechcu, tuš rozhodnuti bylo jasne. Jak řikam, tu to rozhodnuti bylo zasadni, bo spravny chlap by měl umět robit zasadni kroky, jak mě učil muj fotr.

Tuš tak sem s tu stěhovaci novinu valil za mamu, kurde, bo tak to ma byt.

Mama nad kafem, co by se po něm obyčejny člověk nedožil oběda a panna potratila, kapku slz uronila, ale bo je to baba statečna, tuš mi pomohla balit. Tři trsatka, basu lahvaču, dvoje trencle, pul pasty na zuby a kartaček sem si zbalil sam a zbytek zebrala do parady mama. Včil, jak to tu po sobě čitam, tuš to moje baleni věci vypada, jak bysem se stěhoval do ruzyňske vazebni věznice za tym potrefenym hejtmanem bez imunyty. Je jasne, že krabicu se sedmičkou vina sem u sebe neměl. Ale co, hlavni město nima basa, enem kytara, tuš tam hraju a pusobim na narod a doufam, že nezabručim. Ale zas odbočuju a malem sem zapoměl na duležitu věc. Moja mama, abyzme pry ušetřili za stěhovaci firmu, mi domluvila stěhovani s jejim novym životnim kamaradem, Ladik se menuje. Fajny synek, mam ho kurde rad, jako svojeho fotra. Tuš s tym Ladikem že ty moje bebechy přemistime, bo on ma přece pojizdnu škodovku stodvacitku. Jak sem ten jeho vuzek viděl, tuš mi bylo jasne, že s tym nedojedeme ani do Přibora. Naštěsti, ja do fšeckeho idu po hlavě, tuš adrenalin z budouciho dobrodružstvi na D1 oblbnul moju šedu kuru mozkovu a na ten vylet sem kyvnul. To sem eště nevěděl, že se mame stavit do Frydku pro ledničku a pračku, co Ladik od kohosi zehnal za par šupu, abysem měl hospodarku do začatku. A fšecko zme měli odvezt na jednu otočku. Neska mi to už hlava nebere, ale jak si mlady, tuš ryzyko je pro tebe vyzva a tak sem to aji ja citil. Stěhovani narodu mohlo začnut.

Lepši auto na stěhovani nepořidiš!

Přijeli zme do Frydku, narvali tu fajnu lacnu ledničku na střechu, pračku zme přikurtovali eště na ňu, škodovka si přičapnula na břucho jak přežrana kačka, ale nakonec se po kratkem přemluvani aji rozjela s celym tym nakladem. Co kolo kolo mine sme se přišurali na tyn velki kruhač, co se mu u nas řika rondel, žadny „kulaťák, véď?“ Tam pry aj začina kus te slavne dalnice, nebo co. A na tym rondelu naraz, kurde, defekt jak byk. Fšecky te bebechy se posunuly na jednu stranu jak ta slavna Kosta Konkordyja a hrozilo, že auto se obuli a nas dva, poutniky statečne, to zavali jak na šachtě za mimořadne udalosti. No nezavalilo, bo to bysem teraz tu neseděl a nepisal, ale miru ryzyka sem jasně citil v připosranych trenclach a navic bez připlatku. Malem mě z teho omyvali.

Ladik teš vylezl spoza volanta, chodil kolem teho naděleni, auta okolo trubili jak urvane a jeden frajer zpomalil, sundal okynko a spytal se mě, či nejsme jacysi utečenci z vychoda, že byzme mohli dostat aji azyl. Ladik uš se na něho šteloval, že by temu spratkovi drzemu dal aji přes hubu, ale zadržel sem ho za opasek, uklidnil a přesměroval jeho energiju na opravu te ďury v plašťu. No co, museli zme prvni auto dat na hever a zvednut. Hodil sem tam ručni brzdu a aji jedničku kvalt, aby se to nehybalo a včil točim kličku teho hevera. Hever šel navrch, ale auto se ani nepohnulo. Tuš sem zpozorněl a začnul větřit cypovinu. Naraz sem viděl, jak se Ladik chyta za hlavu, co pry to robim, že mu heverem řežu auto. Bo to auto, to byla hromada šrotu, komplet cele rezave a ten zvedak to krajel jak maslo! Eště sem si z teho chvilu robil srandu, že tak vypada ta slavna ekologicka likvidaca starych vraku, ale rychle mě to přešlo, bo Ladik se začinal tvařit nasraně a to bylo nebezpečne. Jako spravny mistr improvizace sem mu nakazal, ať chvilu počka a migal sem kajsi do terenu splašit cosik na zvednuti. Našel sem ze štyry stare cihly a kulik z plota, to by mělo stačit na paku, že by z ni aji ten slavny Archymedes byl cely řičny a chtěl by hybat zeměkouli. Kurde, fyzika v praxi, to mě furt bavi a tenkrat eště vic. Zarval sem jak největši šajber, auto se konečně pohnulo navrch, Ladik honem sundal stare kolo a chtěl nasadit rezervu. Ale jaksi se mu nedařilo a ja sem tym kulikem na pace držel cele auto, oči mi lezly z dulku a aji sem citil, jak mi tym tlakem lezou střeva přes břišni stěnu ven na cestu. Modlil sem se, aby to nasadil, bo jinak byzme to mohli zabalit aji s mojimi nataženymi břišnimi svaly. Naštěsti, jak sem si už po desate řikal, že ešte dvě vteřiny a pustim to, se mu podařilo rezervu narvat na ty štyry šruby, ja sem odpadnul, ale auto mělo zas štyry gumy v pořadku. Eště zme fšecky matky dorvali natvrdo takym tym křižovym kličem a mohli zme startovat. Aji se napotřeti zadařilo, motor zařval jak na Dakaru v piskovych dunach a opatrně zme se odlepili z mista.

Po dobre robotě fajny zahlavek!

Muj odhad te cesty, že nedojedeme ani do Přibora, byl mylny. Dopližili zme se až ku Novemu Jičinu a tam se nam začnulo dymit z motora. Asi zme byli na suchu, bo Ladik rychle zastavil, odkudsi vytahnul flašku s olejem a kanystr s destylkou, oboji kamsi vzadu nalel, akorat to syknulo a hotove. Naraz u nas zastavil jakysi synek v limuzině, že eště neska nesplnil dobry skutek a že s čim nam muže pomoct. Na kufru měl fajnu veselu nalepku „Jindřich z Frydku“ a tuš sem poznal, že je z podobneho šlechtickeho těsta, jak ja, akorat ja sem z Ostravy. Dali zme se do řeči, představili se a naraz to vypadalo, že se zname odjagživa. Ten Jindřich z Frydku je zajimavy typek. On je barvoslepy a přece jezdi po cestach a aji se tym živi. Mi to nedalo, abysem se nespytal, jak to robil u povinnych testu na barvocyp při řidičaku. Jindřich přimhuřil jedno oko a tym dal najevo, jaka je liška podšita, bo pry se ty bublinkove testy naučil naspaměť a tym s nima vydupal. Ja sem měl akorat strach, aby s nim zas nevydupala jakasi světelna křižovatka, bo jak poznaš, kera barva je kera, dyš maš černobily svět? Ale aji tam to měl ten Jindřich vymakane, bo pry to pozna pokažde, jak gdosi za nim začne trubit. A to ja znam moc dobře, bo od přebliknuti oranžove na zelenou to trva akorat setinu vteřiny a už banda za tebu trubi, jak v Palermu za nanožebrani. Ale abysem to skratil. Ten Jindřich z Frydku nam pomoh tym, že do svojeho auta zebral tu pračku a počkal na nas v Brně. Nam se tych dvěstě kilaku po stare cestě jelo fajně, bez defektu a zadřeni, v Brně na nas Jindřich čekal a dluhy čas si kratil opakovanim vyhlašky 100 z roku 1975. Fajny koniček, no ni? Jak zme pračku štosovali zas na našu stodvacitku, tuš nam cytoval odstavce z teho dila a nam robota šla fajně od ruky. Škoda, že s nami nemohl jet po D1, bo to by jinak dopadnulo, ale zas předbiham.

V tym Brně je vidět, že cyvilizaca pokročila. Žadne kominy a vysoke pece, o šachtach ani nic neřikam. Vzduch čisty, každy člověk ochotny, to se u nas nevidi. Třeba Ladikovi jeden typek v hospodě při obědě ochotně zebral bundu aji s dokladama a prachama, naštěsti kliče od auta sem měl u sebe ja, tuš zme akorat svorně zakurvovali a valili za vytyčenym cilem s nezlomenym duchem.

Neřika se mi to tu dobře, ale druhy defekt nas překvapil u Deviti křižu. A to už byl fakt pruser, bo dalši rezervu zme neměli, rozumiš. Akorat pulka cesty za slavou a už zme byli v ohroženi. Jaksi zme dorazili ku te benzince, co tam stoji na mistě tych deviti zabitych svadebčanu. Je jasne, že tych poslednich sto metru na prazne gumě to bylo o držku a guma sama byla na vyhozeni, akorat rafek přežil. Ale ten nam byl zas sam o sobě na dvě věci, no ni? Dali zme si po kavě a přemyšlali, co s tym. Ladik je teš s každym kamoš a bo je hlava odevřita, tak se domluvil s jakymsi chlapem, co tam pucoval řidičum čelni skla, že znamy jeho znameho ma škodovku stodvacitku, že zebere rezervu a dovali s tym ku deviti křižum. Tuš zme čekali a naraz brzdy jak byk, zastavil synek ve sporťaku, že pry ma pro nas tu rezervu. A že se aspoň nenudi, tuš to mame od něho jako darek. Zdvihnul palec, polechtal plyn, hrabnul kolama, od gum se mu zakuřilo a byl v řiti. Ja sem si spoměl, jak sem rano ve Frydku na rondelu pačil auto, abysme vyměnili kolo a z teho pocita se mi nezrobilo dvarazy volno. Ale cela kalvaryja se musela opakovat, navic se uš stmivalo a my zme byli unaveni. Eště že byl teply podzim, fajne yndyjanske leto a žadne mrazy a snich! Ladik šel nachystat vercajk, ale naraz mi řika: „Ty, Rudek, kurva, my zme v tym Frydku asik zapoměli u cesty klič na kola, bo ja ho tu nemam!“ Eště, že sem seděl, bo jinak bysem se obulil. Jak se sere, tak se sere. Že ja sem do teho hlavniho města chtěl, včil se mi duch Ostravy za to msti. To už nemohla byt nahoda! Bez kliča zme vyřizeni jak Armstrong bez dopingu, kurde. Ale jak se piše v te velke knižce, co byl uplně prvni besceler na světě – pomož si a bude ti pomožene. Ladik se do teho chtěl pustit svepomoci zubama, ale pak si rozmyslel ten pokus, bo za rozbitu protezu to nestoji. Ja sem vymyšlal, jak to odkrutit perlikem, bo to byl jediny nastroj, co sem objevil u Ladika v kufru. Pak sem šel na benzinku, aby mi tam poradili, co s tym. Tam mi nesmirně „ochotny“ synek za pultem vskazal, že udajně nejlepšim řešenim by byla odtahovka, aspoň budeme mit jistotu, že se do cila cesty dostaneme a dokonce vcelku a naživu.

Jak se přesunula desata hodina večerni, začnul sem s Ladikem nadavat jak v havirni, bo už zme podle planu měli byt davno po šichtě v pelechu. Uslyšel nas jakysi člověk v žiguliku, co pravě natankoval Super a nechtělo se mu ku chalupě. A naše zvukomalebna kratka vyslovnost se mu zalibila, pry je to pastva pro uši. A pak zachapal, že nemame dluhu chvilu, ale řešime stres z teho stěhovani. Pučil nam klič, pomohl zapačit, bo mě u teho pěrunski bolel břuch, přehodili zme kolo s dobru gumu a mohli zase odstartovat. Stare kolo zme u te benzinky zaparkovali kajsi do škarpy a esli ho gdosi z piety nepochoval, tuš tam tleje dodneska. Temu synkovi od žigulika bylo tře kupit aspoň kafe, ale zrobili nam taku luru, že sem to temu stejnemu „ochotnemu“ prodavačovi vratil, aby to prodal komusik inemu a nejlepe jako kojenecku vyživu. Pak zme konečně mohli startnut a valit ku cilu. Přiznam se, že sem se celu cestu modlil, aby Dio dopustil naše uspěšne dokončeni cesty. A v ten raz to asi Dio slyšel, bo v noci se zvuky lepši nesou a okolo třeti rano zme našli ten barak ve Vršovicach, kaj sem měl namiřene. Slava nazdar vyletu, ani nevim, jak sem padnul na lužko, bo už po cestě na schodach mě zebralo spani.

Rano sem se zbudil a už bylo poledne, kurde! Ladik akorat robil pořadne kafe, tuš zme na počest moji mamy polkli každy dva kališky, to abyzme dobře viděli na obě oči. A mě zas rozbolel břuch, teraz už jak sfiňa. Ani sem se pořadně nemohl narovnat, no asi sem to přehnal s tym usilim včera ve Frydku na rondelu. Ladik je synek vnimavy a pořadně mi to boleni pomacal s tym, že to asi větry nemužou byt, bo zme včera vicemeně jedli akorat kafe. A tuš mě odvezl kajsi na pohotovost a ja mu za to musim poděkovat, co se do něho vleze. Kurde, urobil sem si kylu! Ja, haviřsky synek, zvykly rvat to na plne šrubky a kyla. Tuš to se nesmi nigdo u nas dozvědet, bo na Stodolni by tě pak ani do Husy nepustili. No a bo to bylo akutni, tuš sem už na te pohotovosti zustal a že pry pujdu pod nuž! Taka kalamita se z teho pojebaneho stěhovani naraz stala. Jak mi davali na xycht ten rajsky plyn, tuš sem si akorat řikal, že za to dobrodružstvi to beztak stalo a pak už nevim nic.

Dalši den se zbudim cely v bilem a čumim, jak mi do žily z kapačky teče jakasi hněda voda a přisaham, že prvni, co mě napadnulo, bylo, esli je to čista arabica… To sem byl eště kapku pod vlivem te anestezyje, ale brzy mě to přešlo a začnul sem vymyšlat. Bo hlad byl obrovsky, žizeň eště větši a jedine, co by to mohlo napravit, by mohl byt dobry lahvač. Bo ten je jak na žizeň, tak na hlad. A vymyslel sem v zoufalstvi žizně, hladu a dluhe chvile:

SONG NA LAHVAČ:

Ležim sobě tiše, jizvu mam včil na břuchu

Lahvač taham ze skryše, bo sem dluho na suchu

Hledam silu k odevřeni, slaby sem jak mucha

Nemam dneska posviceni, žlute taham z ucha

Ref:

Ranni ptače bez lahvače, nic nezrobi, enem plače

Ranni ptače bez lahvače, kurde nikam nedoskače

Už mam z pěny kašel, z vesela si saju

Otvirak sem našel, cely den si hraju

Prazne flašky pod lužkem, valeji se v rohu

Mamo, přiď si z batužkem, je to na zalohu

Ref:

Ranni ptače bez lahvače, nic nezrobi, enem plače

Ranni ptače bez lahvače, kurde nikam nedoskače

Ledviny mam zase čiste, už v nich pisek neni

Měchyř plny, to je jiste, v bažantu to pěni

Vrchni sestra hlavou kruti, na rozum ji nejde

Že chlastal bych až do zblbnuti, co se do mě vejde!

Ref:

Ranni ptače bez lahvače, nic nezrobi, enem plače

Ranni ptače bez lahvače, kurde nikam nedoskače, ptáááááááčeeeeeeeeeee…

Jak zarveš, tuš musiš vydržet.

Esli si synku dobře čital, tuš je tam zminka aji o mamě. Bo mama, jak zjistila, že ležim ve špitalu s operovanu kylu, tuš sednula na vlak, a že mě musi vidět, jak chudak ja trpim v drapach statniho zdravotnictvi. Pravda je, že sem netrpěl moc, akorat chvilu, bo se mi stala taka delikatni přihoda. Jak sem byl přivazany na tych kapačkach, tuš sem se nemohl ani vyvenčit, to je jasne. S bažantem sem to jaksik překusnul, stačilo cinknut na sestru a vyměnila, co bylo třeba. Ale včil, pul hodiny před tym, než měla dovalit mama, mě chytnulo srani. Cele tři dny nic a včil naraz, možna to bylo aji tymi nervami, co mama bude vyvadět jak mě tu uvidi celeho prusvitneho a bez džisky. Zkratka, bylo mi jasne, že to musim stihnut, eště než mama přide. Zmačknul sem ten fajny zvonek, co hned pipnul v sesterně, že to viajpičko z šestky cosik potřebuje. Dorazila jedna sestra, ale ta byla jak z marcypana. Cela mlada, voňava, fajna přes hrudnik, jedna noha delši než druha a jak měla tymi spinkami připnuty čepec, tuš to bylo take erotycke, že sem malem zapomněl, čemu sem ju vlasně volal. Požadal sem ju o misu s omluvu, že už to vickrat nezrobim, ona se usmala, jako že bysem to mohl robit pětkrat denně a s ňu to nehne. Tuš mi podala misu a odkračela na tych nejhezčich nohach, jake sem do te doby viděl. Včil ale začnulo to dramo. Skušal sem misu pod sebe dostat přes ty kapačky v žilach na rukach a zadařilo se až napotřeti. Jak byla misa na mistě, tuš sem ani nemusel nic povolovat a bylo to venku. Kurde, střeva prokazaly, že su v dobre kondyci, to mam po fotrovi. No, ale co včil? Zvonim na sestru, že už si muže přijit pro tu nadilku, cinkam raz, podruhe, potřeti a napoštvrte sem měl palec na zvonku asi minutu a nic. Ani ťuk. A mama měla každu chvilu dorazit. Začnul sem se silně potit a chvilama sem aji perspiroval, jak v te reklamě na spreje pod pažu. Představil sem si, jak přichazi mama, ja tu ležim s plnym nočnikem pod peřinu a jak se peřina posune, tuš ten silny vzduch mamu vyvrati. Eště sem raz zazvonil, nic se nezměnilo a včil sem poznal, že nejlepši napady se rodi v časove tisni. Bo jak naložiš s misou hoven, dyš se nechceš kompromitovat? Tuš synku, zrobiš to tak, že natahneš ruku, odevřeš spodni ventylačku na okně, vytahneš misu a skušeně ju jebneš přes to okno ven. Aji ja sem tak zrobil. Zdola bylo slyšet, jak zasilka dorazila na misto určeni a v tu chvilu se odevřely dveře a cela zadychana mama přistanula u mojeho lužka. Cosik ji nešlo pod nos, to bylo hned vidět a misto pozdravu se mě zeptala, či sem si vubec čistil zuby. Jiny na mojem mistě by se zapyřil, ale ja ni. Bo synek haviřa cosik unese a tak sem akorat odkyvnul, že dneska eště sem na to neměl čas. Ale ji to naraz bylo jedno, hlavně že mě viděla v pořadku a živeho.

Na druhy den sem zjistil, že ty potfory sestry hraly taku hru, jak dluho pry vydržim zvonit a strašně se pry u teho chechtaly. Ku temu mi aji přišlo, že ta marcypanova zas nima až taka fajna po pysku a ani ty nohy nema uplně dluhe… Ale kapku sem tym pěrunskim babam zavařil, bo to vyhozeni z okna dopadnulo na dole zaparkovane auto a to auto bylo od pana prymařa. Bylo z teho vyšetřovani a ja sem se modlil, aby mě nepožadali o rekonstrukcu z mista činu. Tuš tak, kurde, to je cela moja kalvaryja o tom, jak sem slavně završil svoje stěhovani do Vršovic.

Předkrm:

V autodilně

„Dej mi francouzak…“

„Přestaň…., myslel sem klič, cype!“

JEDEN S KNIRKEM

Do minule knižky se to vypravěni už nevlezlo, ale včil to tu musim narvat, bo na teho synka od nas z Vitkovic nemožu nespomět. Byl to jeden parťak z fotroveho rubani, menoval se Alois Firek, synek asi o deset roku starši, než ja. Měřil 155 cenťaku a važil 45 kilo ve faračkach aji s masku, přilbu a zbijakem. V kratkosti řečene byl taky hubeny, že gdyby běhal maraton a zvitězil, tuš ho cilova paska přeřizne na pulku. Ale měl neskutečnu silu, dodneska nevim, kaj se to v tym synkovi bralo. Fotr povidal, že robil v rabuňku a dokazal na každym rameně spolu unest hajcmanovu nohu a smykal to celych 50 metru ku tretině a to asi třicet razy za šichtu. To byl vykon, že aji dneska by si zaslužil pořadneho sponzora. No v dobach mojeho fotra na Jeremenku se nad tym nigdo nepozastavoval, bo to každemu připadalo normalni. Fčil mě napadnulo, že jak maji hasiči svuj „požarni sport“, ve kterym pořadaju aji mistrovstvi světa, tuš čemu němaju haviři svuj „hornicky sport“? Neseni hajcmanu na plecach by bylo jednou z tych dycyplin a ja bysem byl pro, aby se v tym uděloval putovni pohar Alojza Firka… No ale naspadek ku temu Alojzovi. Ten synek neměl rad, jak mu gdosi řikal Lojza. To byl nasrany a nebavil se. Fšecy chlapi z party mojeho fotra o nim věděli, že jeho vzorem byl davny amerycki gangster Al Capone. No a naš mlady haviř z Ostravy se po jeho přikladu nechal tytulovat Al Firek. Svoje černe vlasy nosil puntičkařsky sestřihane a ulizane kurde pod vrstvou brylantyny. Fotr řikal, že ho bavi pozorovat, jak se Al Firek každy den měni. Rano dorazil do roboty v černem jak pan, co ma sluhu na fšecko, aji na utirani dupy. Pak obliknul faračky a dřel tak, že by ani sam velky Žabčik z Orlove nechapal. No a po robotě se z něho nanovo stal majestat s čistyma nechtama a bilym limečkem, kery dokazal blahosklonně poslat do prdele každeho a eště se dočkal poděkovani.

Moja podobizna z doby menežovaní Al Firkem.

Fšecko bylo s Al Firkem v pořadku, až do jedneho skoka přes kužu. To je taka tradyca, fčil asi jedna z mala, kera eště z tych hornickych jaksi přeživa. Na tym pamatnym skoku Al Firek zachlastal jak nezavřeny. Pry, jak k dilu, tak ku škopku. Pivem se na skokach přes kužu nigdy nešetřilo a do teho ty hornicke vlajky. To musim vysvětlit, aby aji na zapad od Ostravy rozuměli. Pod nazvem kurde „hornicka vlajka“ se rozumi specyjalně namichany fernet se zelenou a to tak, že zelena je ve sklince dole a černy fernet nahoře. Vypada to užasně až impozantně, akorat se ten fernet musi lit na zelenou opatrně po stěnach štamprle, aby se to nesmichalo. A jak maš taku spravně namichanu hornicku vlajku, tuš se na to podivaš proti světlu, chvilu žasneš, a pak to musiš do sebe rychle obratit, aby černe bylo na spodku a zelene navrchu, tajak uhli v dole a rostliny na zemi. Al Firek urobil vlajkoslavu a během teho večera zlikvidoval rychlym obracenim celych 26 hornickych vlajek. Furt mu nic nebylo, bo unesl jak pěrun. No ale pak to eště zazdil poslednim pivem a to ho položilo. Naraz ztratil sebevědomi a na chvilu byl asi aji v komatě, ale chlapi ho položili pod stul, aby po nim nigdo nešlapal a zabava pokračovala. Kerysi srandysta pak vymyslel, že jak tam bezmocny Al Firek leži, tuš by z teho mohla byt aji dobra prdel. Černym fixem mu pod nos přimalovali štvercovy knirek a z vlasu mu za pomoci trochy vody urobili ostru patku. Pak se urobilo paru fotek a každy čekal, až se Al Firek probudi, každopadně aby to bylo rychlejši, bylo třa synka kapku pofackat. To se teš podařilo bez uměleho dychani a Al Firek se sam postavil. Chvilu čučel nepřitomně a za chvilu mu přišlo divne, čemu se chlapi řechtaji. Každy z nich byl o hlavu až tři hlavy větši, než Al Firek, ale aji tak mu prokazovali uctu jak v tym Kmotrovi, bo maly Al byl z nich největši dřič. Muj fotr, kery byl na šachtě aji doma stělesněna spravedlnost, tuš ho poťapkal po rameně co bylo furt jak ze šutru a za fšeobecneho ticha zadeklamoval:

„Mily synku Al Firku, jak se tak na tebe divam, tuš s tebe už nima Firek… Fčil zje Firerek!“

Chlapi se začnuli řezat, bo ta zdrobnělina ku temu synkovi fakt pasovala jak forot na pas.

Chudak Firerek letěl na hajzl, bo tam byl aji špigel a fčil poznal, čemu se banda chlame. No ale jak byl eště furt dobře naladěny, tuš se vratil s rozhřešenim:

„Neska sem eště Firerek, ale od zitřka už fšecko beje po staremu!“

No nezabranil temu, aby mu už nigdo v jeho nepřitomnosti neřikal jinak, než Firerek. Už mu to zustalo nafurt, eště jak gdosy pustil do světa ty ynkryminovane fotky ze skoku přes kužu. Ja sem hrdy, že muj fotr se ukazal teš jako mistr improvizace a Firerka spontanně vypustil do světa. Z te pamatne chlastačky se dochoval eště jeden cytat, kery ma na svědomi naš novopečeny Firerek. Jak se noc bližila ku ranu, chlastu ubyvalo a promile v krvi rostly, tuš jeden haviř přistihnul Firerka, jak do sebe obraci jednu praznu štamprlu za druhou. Tuš se ho spytal, čemu chlasta z praznych pulek. A dostalo se mu odpovědi hodne zenoveho mistra:

„Chlastam z praznych sklinek, bo akorat fčil nemam žizeň, ty cype!“

Jak to fčil po sobě čitam, tuš mi dochazi, že ten Firerek musel mět jakesi arystokratycke předki, bo jak zrobil kerekoli gesto, tuš z teho salal minymalně velkokniže. A to je duvod, čemu sem Firerka zařadil do svojeho povidani o selebrytach, bo on naplňoval fšecko, co si o přirozene selebrytě představuju. Skromny, dřič, silny, vesely a velkorysy. Druha čast Firerkoveho života už je spojena aji se mnou, bo to byl muj prvni manažer. O tym se moc nemluvi, bo to nigdo nevi, ale neš sem začnul svoju solovu drahu, tuš sem s Elemirem Lakatošem od nas ze Sirotči založil pankovu kapelu DEFIBRYLATOR. Je jasne, že zme si vybrali pořadnu řiznu muzyku, bo defakto každy ve svoji hudebni karyjeře ma na vyběr. Buď sex-drogy-rokenrol, nebo onanie-prašky na uklidněni-dechovka. Je jasne, že naše uderne tryjo si vybralo prvni možnost. Ja sem měl na starosti kytaru a vokal, Elemir rytmiku a na basu zme na doporučeni Firerka zebrali pravě jakehosi Františka Dobrotu z Petřkovic, kery furt sazel jakesi stromy a pak se proslavil v uplně jine kapele. Je jasne, že zme do teho řezali hlava nehlava a hlavni naš vysledny produkt byl v začatcich aji koncach jediny – hluk. Eště si pamatuju text našeho nejvyznamnějšiho songu, kerym jsme se jednoznačně vymezili vuči rasizmu. A urobili zme to fajně, po pankersku, gde každa sloka je aji refrenem, každy z nas zpival jeden verš a posledni verš zme dycki řvali společně:

SONG BEZROZDILOVY

Lina huba, hole neštěsti,

Bila huba, hole neštěsti,

Černa huba, hole neštěsti

Na Mirovem, na naměsti!

A ja mam rad bilu kavu

A ja zase černu kavu

Ja si davam rači meltu

Ty zje synku fakt na hlavu

Moja krev je červena

Moja je tež červena

Akorat moja je modra

A to už cosi znamena

Bily topi černym uhlim

Černy topi černym uhlim

My davame přednost koksu

Kdo netopi ten je truhlik

Bile maslo, bily chleba

Bile maslo, černy chleba

Ja si davam rači rohlik

Tak ti synku, tak ti třeba

Tak nam fšeckym, tak nam třeba!!!

S tym songem zme měli v planu odjet na festyval politycke pisně do Sokolova, bo v Žalaku, v Marijankach, tam lidi u teho řvali a nechtěli nas pustit z podyja. Tak Firerek vymyslel taku srandu, že nas do teho Sokolova přihlasi a my s tym vyhrajeme, bo on se zasadi, aby nas tam neojebali. Předpoklady pro sukces byly. Měli zme nejlepšiho textařa, zpěvaka a kytaristu (mě), nejlepšiho metlařa (Elemira), nejlepšiho basaka a bedňaka (Frantu) a nejlepšiho manažera (AlFi – jak si začnul umělecky řikat). Ku startu naši karyjery v Sokolově bohužel už nědošlo. Firerek si na šachtě dva dny před odjezdem zrobil uraz bo na něho ze stropa vypadul taky velky bazal. Pul roka s tym rehabilitoval v Hrabyni a pak na jakusi emboliu umřel. Bylo nam to lito, bo zme cely čas zkušali a čekali, až se uzdravi. Na jeho počest zme si řekli, že bez něho hrat nema smyslu a tuš zme se rozpadli v dobrem.

Momentka z memoryjalu Al Firka v Ostravě 2012.

Předkrm:

„Mamo, co bude neska na večeřu?“

„Hovno s cibuli!“

„Fuuuj cibule…“

RUDA U ZUBAŘA

Raz sem se zbudil, a zjistil, že mam kurde v hubě 32 zubu. Mama mi řikala, že to je normalni, že to tak ma každy zdravy člověk. Tuš sem se mrknul do zrcadla a ujistil mamu, že fšeckych tych 32 zubu mam kurde nahoře, co s tym? Naraz bylo halo, mama se smala a řikala, že moc hulim. Tuš sem se urazil, bo to nima normalni, ani u vlasni matky člověk nenachazi zastani. Ale kajsi v telefoně sem objevil čislo na nejvěčiho dobraka v hystoryji zubařstvi, odbornika na žensku otazku a přidruženych věd – pana doktora Dolanskeho z Haviřova, co ma ordynacu oto na rondelu u teho kupališťa. Zavolal sem mu, měl tam schranku a tak bylo třa mu nechat vskas. Ozval se do pěti minut, chlamal se jak jebnuty a že si na něho nepřidu, bo podobnymi cypovinami se ho snaži nachytat hafo jeho stejně dobrackych kamošu. Ale esli je to pry pravda, tuš ať mu ten přirodni zazrak přijedu předvest, ale až zitra, bo neska ma v ordynaci teho slavneho Kajinka, co teho času pobyva v tym padem slavne naši karvinske věznici. (Jak to teraz pišu, tak synka Kajinka už převezli zas kajsi na Mirov a včil tam sedi ten slavny kočkostřelec Ďuričko, to enem pro pořadek, kurde)

No ale naspadek ku mojim zubam. Na druhy den rano v šest sem tam už u něho zvonil. Možna se ptate, čemu uš o šeste, ale ten Jindřich (kurde, uš si tykame) to ma zařizene tak, že tě napoprvni objedna na šestu, aby viděl, esli to s tymi svojimi zubami mysliš važně. A jak přideš pozdě, nebo vubec, tuš uš maš u něho napřiště dveře zavřite. Nafurt, kurde! No pro mě to bylo jednoduche, bo sem na šachtě byval už ve štvrt na šest, abysem se pořadně popřevlikal a měl aji čas na posledni cigaro před sfaranim.

Jak sem dovalil do te jeho čekarny, tuš hned u dveři mě přeqapil taky velky, ručně malovany plagat, jak z pamatne šachetni propagace: „Bonboniery ani květiny nepiju!“ To mi spadnul kamen z ledvimy rovno do měchyřa, bo ja sem u sebe měl akorat prachy a tuš sem tam mohl zaklepat s čistym svědomim. Jak se dveře od ordynace odevřely, tuš prvni, co sem viděl, byl obrovsky pes, snad eště větši, než krocan od suseda, co sem o nim pisal v Besceleru. Krve by se ve mě nedořezal, bo psisko mělo kupirovane uši a velku hlavu s hrudnikem, co by mohl byt na něho hrdy aji Fryštensky, akorat ty medajle chyběly. Dalši duvod ku panyce byl ten, že pes nevrčel ani s tlamu 5 centymetru od mojeho rozkroka. V tu chvilu se ve mě odehral prastary instynktyvni vnitřni boj – utect, nebo se temu postavit. V obojim připadě bysem ryskoval zahryznuti, ale v připadě utěku do meně ryskantnich partyji. Na štěsti mě zachranil sam velky Doktor, kery pry svoju fenku, kere řikal Princezna, použiva jako testovaci nastroj. Pry jak ona nima spokojena, tuš doktor teho klijenta nezebere, ani gdyby ve zlatě platil. Jak to tak vypadalo, prvnim kolem sem prošel a Jindřich mě pochvalil za fčasny přichod a přivital rukoupodanim. Pak si nasadil ty olačkove rukavice a přikazal, abysem na tym bolestiplnem křesle odevřel hubu. Urobil sem, jak přikazal a aji oči zavřel, bo sem nechtěl vidět, co se chysta. V tym zaklonu na křesle mě ale nic nebolelo a tak sem s hubu dokořan odevřel skusmo aji jedno oko. Spatřil sem dalši transparent, kery byl fikaně umistěny v zornem polu vyšetřovaneho: „Vražda nalačno neprospiva vašemu zdravi“. S tym sem musel suhlasit, bo doktor to tam naisto vyvěsil ze silneho pudu sebezachovy. Mi se ulevilo, že to rano vraždit nebudu, bo bysem s teho eště mohl chytnut třeba žaludečni vředy a s karyjeru by byl šmytec. Teš si už nadosmrti budu pamatovat, že jak bysem se chystal kohosik odpravit, tuš těsně před tym musim pojist aspoň kusek chleba s maslem. Ale to enem tak na okraj. Doktor chvilu čučel do moji odevřite horni dutiny, až mi připadalo, že čeka, esli neuvidi světlo na koncu tunela. Ale pak z něho vylezla dyjagnoza. V prvni řadě okamžitě poznal, že sem držka nevymachana a ptal se mě, gdy sem si ju naposledy machal a hlavně v čem. No a za druhe, pry, jak ostatni lidi maju věči nebo menši zubni kaz, ja mam v hubě zubni ukaz. A že by o tym rad napisal traktat do prestyžniho odborneho časaku SKLOVINA, co vychazi raz za pul roka v šesnasti jazykovych mutacach a kaj maju možnost se prezentovat jak amateršti, tak hlavně profesyjonalni dentysti. A možna mi za to v připadě uveřejněni eště zaplati, bo tomu neuvěři ani jeho kamoš z Ameryki, co robi zubařa rovno v Bronxu a puvodnim povolanim je veterynař. No tak to byla nabidka, kere nešlo odolat, bo co si budeme povidat, druhotna bolest u zubařa je bolest finančni a z te sem měl teš lufta. No co, platit se musi, ale ni, že bych zas gdovijak krvacal z peněženky. Domluvili zme se, že ku němu budu raz za tyden chodit na naštěvu s vymachanym pyskem a on mi čast mojich zubu přesune dolu. Doktor mi teš doporučil, že po dobu lečby mam rači přestat chlastat, kuřit a litat za babama. No, chvilu sem to vydržel, ale bylo to kurde nejhoršich 15 minut mojeho života. Abysem mu nekřivdil, dostal sem od něho aji jakesi bylinky v tynktuře na vyplachovani, bo to pomaha hojeni. Chutnalo to jak fernet, tuš sem teho zebral pul litra a hned ten večer sem vyplachoval do bezvědomi.

Huba jedna nevymachana.

A tak sem začnul dochazet na dentystycke orgie a každyraz mi Jindřich přesunul jeden zub, bo na vice neměl nervy, jak se mi později svěřil. Aji s Prynceznu zme se skamaradili, ona si mě zařadila do povolenych pacyjentu a nechala se hladit. Raz se mi stala taka věc. Hladil sem Prynceznu a naraz se mi promitnula pohadka „O princezně na hrášku“. A jak už to byva, tuš sem si aji představil (bo fanatazyji neporučiš), že tu ta Pryncezna je teš na hrašku, akorat že dušena v tlakaču a podavana s novym bramborem bez oblohy. Kurde, to zviře jak by mi četlo moje temne gastronomicke myšlenky, naraz ohrnulo čumak, ukazalo dokonaly chrup a poprvnikrat, co sem slyšel, tuš zavrčelo na hranicy infrazvuku, až sem se malem posral. Od te doby se už Pryncezna nenechala nigdy odemě pohladit a naježena cufala před moju nataženu rukou. Doktorovi sem rači ani neřikal, co se mezi nami stalo a až teraz, v tu te knižce, to na sebe praskam a doufam, že mi z psiho nebe milostivě odpusti moje přemyšleni žaludkem.

Neska mam už fšecky zuby po cele te kalvaryji na svojich mistach a tuš mužu s hrdosti řict, že nemam enem svojeho pravnika, spolužaka Frantu Sadru, ale aji svojeho zubařa Jindru Dolanskeho. Jako dalši dukaz našeho nerozborneho přatelstvi, kere převyšuje aji učinky lepidla korega tabs, je song pro Baru Špotakovou, jak vyhrala tu zlatu medailu v Londyně na olympijadě. Jak s tym souvisi tu ten bezbolestny doktor? Tuš to neuvěřiš. Bo ten synek šikovny nema enem tu svoju ordynacu na kraji města. On je jedinym doktorem ve středni Evropě, co ma aji svoju plovarnu. Fajny letni kupak, kaj mužeš přijit hodit pleco, chytnut bronz a aji zbalit jakusi babu, bo Haviřov, tam se rodi baby jak cumel. A to fšecko jak od června sviti slunko. Malo lidi to vi, ale jednym z plavčiku, co tam davaji uměle dychani topicim se zadarmo a netopicim se za penize, je aji kurde bratranec naši zlate Bary. Jak sem ho prvnikrat viděl, tuš sem nevěřil. Syneček utly, blonďaty, veselych oči a po pysku fakt cely Bara. Doktor na něho vola po kamaradsku „Špotačku“, ale je jediny, kery si to muže tak dovolit. Teho dňa, jak Bara v Londynskem finale urvala zlato, bylo jasne, že to musim oslavit nějakym fajnym songem a rovno na Frekvenci. Bo obhajoba, to je těžka věc. Song se povedl a ja sem na něho eště furt hrdy a to je co řict:

SONG PRO BARBORU

Je to fajna blondyna

Co nehází ručnik do ringu

Včil ma zlato z Londyna

A před tym aji, kurde, z Pekingu

Přišla, rozběhla se, hodila

Potlesk v ušich mi eště zni

Všecky soupeřky tim zlomila

Pochvalil ji i sam Honza Železny

Barbora Špotakova pitkale!

Barbora Špotakova pitkale!

Zpivam si finsky neustale

Barbora Špotakova… atakdale

Barboře zlata sluši

Stejně jako olympijske holinky

Ta baba dala oštěpu duši

A nam ostatnim krasne vzpominky

Barboro, až se vratiš z Londyna

Doufam, že nebude venku ošklivo

Ja jedno skromne přani mam

Pujdeš se mnou kajsi na pivo?

Barbora Špotakova pitkale!

Barbora Špotakova pitkale!

Zpivam si finsky neustale

Barbora Špotakova… atakdale

Tu na tym mistě musim Špotačka pochvalit, bo Baře link s mojim songem do teho Londyna poslal a mě těši, že sem aspoň kuskem sebe mohl byt u teho. Kurde, teraz mě napada, na to pivo zme eště furt nezašli, děvucho, rob s tym cosik!

Předkrm:

Nove česke přislovi: „Komu se neleni – tomu se divim!“

RUDA – POHŘEBNI ŘEČNIK

S mojou karyjerou to nabralo strmy vystup od te doby, co sem v radyju. Je jasne, že taky medyjalni prujem nezustal bez odezvy. A tak mi raz z moji Ostravy přišel do radyja aji taky mejl, keremu sem spočatku ani nevěřil, ale byl opravdovy a ja ho tu s laskavym svolenim pozustalych otiskuju:

Milý pane Rudo,

obracím se na Vás s velikou prosbou. Můj manžel Petr Podružný, který po dlouhé nemoci bohužel včera zemřel, mi do poslední chvíle kladl na srdce, že by si přál, aby na jeho pohřbu bylo veselo a nechtěl jiného řečníka, než Vás. V nemocnici Vás poslouchal každý všední den a myslím, že mu infuze dobré nálady od Vás přidala pár dní života, za což Vám nyní velmi děkuji.

Je mi jedno, kolik si budete účtovat za cestu a proslov na jeho pohřbu, peníze mám nachystané. Jen prosím přijeďte a promluvte tak, aby se lidé místo pláče smáli. Můj muž byl veselá kopa a já si přeji, aby si jej tak jeho blízcí pamatovali. Pohřeb se koná 14. listopadu 2012 v obřadní síni na Slezské od 14h. Parte i životopis přikládám do přílohy.

Děkuji velmi za Váš čas a ochotu.

Sylvie Podružná z Radvanic

Jak řika klasik: „A fčil mudruj, kurde!“ Přečital sem si v přiloze, že pan Podružny byl cely život učitelem a češtinařem ku temu. Pomyslel sem si, že jak uslyši mě, kterak sem dojebal nařeči, tuš musi ožit a to potem beje sranda. No ale co ja s tym, že? Bo sem nadopovany cypovinami a ku temu profesyjonalni optymista, mam naraz taku těšku zakazku, keru dozajista nedostal ani slavny Leoš z Evropy a ani nevim, esli by ju při fši uctě zvladnul. Ja sem na rozdil od něho o sobě nigdy nepochyboval a hned sem na ten mejl odpisal, jako že suhlasim. Do teho sem si uminil, že musim pani pozustalu Podružnu nesklamat co se do ni vejde. To v tym připadku znamena jedine. Perfektni připravu, nic nepodcenit. Šel sem na to z gruntu od podlahy. Vytahnul sem z kumbala vysavač a začnul v bytě po pul roce vysavat. Bo sem zjistil, že při vysavani se oprostim od světskych věci, soustředim se akorat na chomače vlakniny na kobercu, pod gaučem a v rohach, kaj slunko nesviti, jak je rok dluhy. Myšlenky mi u teho volně proudi hlavou a třibi se. Nechapu, jak mohl gdysi řict slavny psycholog Plzak, že chlap, kery rad vysava, je debil. Ja s tym nemam problem, bo pro mě nima nic problem. Ani povysavat, ani utratit vyplatu, ani umyt si nohy… Slavnemu Plzakovi, kery se uš teš němože branit, bo akorat jeho odkaz je eště živy, na tu to tema zakontruju Frojdem: „Gdo z chlapu tvrdi, že nigdy neluxoval, ten to robi dodneska!“ A maš to, synku! Ale zas odbočuju, kurde. Asi za hodinu roboty s tu podtlakou saci mašinu, gdy uš byl cely muj dvoupokojak vysaty jak statni rospočet, tuš sem měl jasno, co tam na tym slavnym pohřebě řeknu. Medytaca během uklidu zabrala spolehlivě. Tuš sem si to valil honem zapisat do svoji dlouhodobe paměti v podobě běžneho dyjařa, bo v kratkodobe paměti v podobě mozkovych laloku by to přemazaly dalši cypoviny a uš bysem to z nich nigdy nevylovil. Eště sem pak honem kuknul na jeden stary italsky povidkovy film „Nova strašidla“, gde je posledni přiběh pravě o pohřebě jedneho znameno komika. To mi eště dodalo energie do žil, bo tak podobně sem si to přectavoval, že na Slezske radostně uložime pana Podružneho. Škoda, že pan Podružny nebyl haviř, bo u haviřu se řika, že jak umřou, tuš maju tyden volna a pak zas šup pod zem. Tym bysem na pohřebě určitě zabodoval, ale snad přiště.

Gabriela tě nauči mluvit aji zadarmo.

Druha etapa tych složitych připraf spočivala v tym, co si zeberu na sebe, abysem učinek svojich slov podpořil a podtrhnul oblečenim. Je nabiledni, že tryčko s AC-DC se na pohřeb nehodi, s tym musi každy aspoň naoko suhlasit. Tak sem ho s těškym srcem sliknul a zebral si zanovni a čiste s IRON MAIDEN s limečkem. Byl sem šokovany tou proměnou. Naraz se ze mě stal jagdyby inťoš a přitym stačil taky maly zasah do vizaže, aby se mi tu zrcadlil ganc novy člověk. To mi ani dneska pala nebere a že ta uš teho pobrala! Tuš tryčko sem měl vymyšlene a nachystane, eště spoďary, galaty a hlavně buty. Bo na butach vidiš, jaky zje člověk, o tym by mohl Radek Patrňak vypravjat. Ja sem podle teho pravidla asi dvacet roku furt stejny, bo mam jedny tenisky, kere pravidelně peru a večer před spanim ich mažu glycerynem, aby guma byla furt jak funglofka. Mezi nami, ja v tym spatřuju určity druh konzervatyvizmu, kery by mi mohl odevřit dveře aji do Anglie, jak bysem chtěl. Ale ja zatim eště nechcu… No a fčil, co s tymi mojimi plisňakami. Jak se na ně podivam, hned mam pohřebni naladu, ale to si pani Podružna pravě nepřala. Kupil sem si temu nove galaty v sekaču. Baba na prodejně mě ujišťovala, že mi kurde sednu jak ulite. Bo sem ji slepě duvěřoval, tuš sem aji zaplatil, valil dom a že se v nich předvedu mamě. Mama moc nadšena nebyla, bo pry, jak na to čuči ze fšeckych směru, tak mě ty moje pohřebni plisňaky musi škrtit pod pažu. A měla zas kurde pravdu. Tuš ich nosim akorat tak na doma, maximalně si je obliknu, jak idu do samošky pro par lahvaču. Tak se cely zoufaly ptam mamy, co s tym. Bo mama je pro mě jediny člověk, kery dokaže poradit v nestřeženem okamžiku. Eště, že ju mam. No ale aji pro mamu to byl tvrdy ořišek, skorem kokosak. Nakonec že mi puči jakesi galaty od Ladika, co s ňu teraz eště furt bydli. Ty galaty pry aji maju „puky“. Přiznavam, že uš to samotne slovo ve mě budilo značnu neduvěru, bo jak řikal gdysi muj předchudce John Lennon: „Nevěř nikomu, gdo nosi galaty s pukama!“ Či sem jaky hokejista, nebo co? Ale nakonec sem mamě uvěřil a valil pro ty galaty. Byly citit naftalinem a měly na leve straně akorat jednu malu dirku vyžranu od molu. Z teho sem byl uchvaceny, bo to byly od doby mojich zavěrečnych skušek na haviřa nejcelistvějši galaty. Ale s tyma pukama sem bojoval. To se mi nelibilo a tak sem galaty v jeden raz otočil naruby a bylo vymalovane. Puky se prolomily jagby dovnitřka, tuš tak by to nevymyslel ani Galiano a že ten synek už ma cosik za sebu. Teš se mi zdaly oryginalni kapsy, co plandaly ven jak uši velikonočniho beranka. Mi se ten pryncyp libi, bo take kapsy se plni zevnitřka a aji na Vaclavaku němusiš mět strach z kapsařu jakekoli hněde barvy pleti. Je jasne, že ti taku plnu kapsu muže gdosik – třebas ve frontě na pracaku – šikovně ušmiknut, ale to mi na pohřebě nehrozilo. Tak sem pustil z hlavy divoke scenaře a užival si světove premijery v galatach zaměrně naruby. Pod take oryginalni oblečeni ale nemužeš mět obyčejne spoďary, rozumiš. Obliknul sem si pod ně svoje oblibene kožene tanga s doma hrdě vygravirovanym logem Ostravy na prdeli, každy vykřičnik ina ves, gdyby to tak Najbrt viděl! Chtěl sem byt připraveny na fšecko, bo třeba zabava pokroči, začne byt hyc jak v rubani na vyduchu a ja bysem se potřeboval ochladit v nadšeni a nechtěl se blamovat bavlněnymi trenkami před publikem u katafalku, kurde. Mama mi celu moju smutečni struj pochvalila, jaky že sem naraz synek jak ze škatulky. Zapoměla dodat, že myslela škatulku taku tu fajnu, kosoštverečnu a vylezlo to z ni naštěsti až po obřadě, bo jinak bysem byl celu dobu dost nejisty sam sebu.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Ruda z Ostravy – SELEBRYTA !!!.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.