Annette Kast-Zahn

dr. Hartmut Morgenroth

Každé dítě může

dobře spát

Computer Press, a. s.

2011

Každé dítě může dobře spát

Annette Kast-Zahn, dr. Hartmut Morgenroth

Computer Press, a. s., 2011. Vydání druhé.

Všechna práva vyhrazena.

Překlad: Hana Foltýnová

Obálka: Pavel Václav Vaščák, Jan Bazala

Sazba: Daniel Janošec

Jazyková korektura: Martina Kotulová

Odpovědný redaktor: Ivana Auingerová

Vydavatelství a nakladatelství Computer Press, a. s.,

Holandská 3, 639 00 Brno

http://knihy.cpress.cz

ISBN 978-80-251-2063-7

Prodejní kód: KZ0073

Vydalo nakladatelství Computer Press, a. s., jako svou 2924. publikaci.

Originální vydání:

Jedes Kind kann schlafen lernen by Anette Kast-Zahn and Dr. med Hartmund Morgenroth, ISBN 3-7742-7409-9 ©2007 by GRÄFE UND UNZER VERLAG GmbH, München Czech translation copyright © 2008 by Computer Press, a. s.

Dotazy ke zdravovědné literatuře: ivana.auingerova@cpress.cz

Dotazy k nakladatelské činnosti: knihy@cpress.cz

Obsah

Předmluva

1. Spánek je sladký

Zkušenosti z praxe dětského lékaře

„Pomoc, já už nemůžu! “

Naučit se chodit do postele včas

„Ale mně se ještě nechce spát! “

Návštěva u lékaře, která přinesla překvapující informace

Malí „nespavci “ - stresovaní rodiče

Anketa

Spánková studie

Jak dlouho děti spí?

Od „špatných spáčů “ po „medvědy “

Jak dlouhá je noc?

Jak si rozvrhnout spánek?

Nedostatek únavy

Co se vlastně odehrává ve spánku?

Hluboký spánek a spánek se sny

Jak se liší fáze spánku u dětí a dospělých

Model spánku: Usnutí, probuzení, pokračování ve spánku

Žádné dítě nespí celou noc

Probuzení a pláč

Nebezpečí v hlubokém spánku

2. Jak mít již od narození dobrého „spáče “

Čeho se vyvarovat

Délka spánku a návyky při usínání

Kojení a přebalování

Jak najít ten správný rytmus

Dětský pláč

Pláč dělá dítě bezbranným - nebo vynalézavým

Tipy, které vám pomohou působit na dětský pláč

Naučit se sám usnout - ale jak?

Odkdy ukládat dítě do postýlky ještě bdělé?

Večerní rituály

Správné návyky

Zvládnutí přechodu

Spaní v posteli rodičů?

Pro a proti

Přišel čas, abyste dítěti určili pevné časy

Pevné časy jako pomoc při usínání

Smysluplný rytmus

3. Jak naučit „špatného spáče “ dobře spát

Mé dítě se ráno probouzí velmi brzy

Co mohou dělat rodiče „ranních ptáčat “

Mé dítě usíná velmi pozdě

Jak pomůžete dítěti, aby večer dříve usnulo

Mé dítě je v noci vzhůru celé hodiny

Noc je stvořena pro spánek

Proč se to nezlepší samo od sebe?

Nevhodné návyky při usínání

S dudl íkem

V náručí

Tělesný kontakt

Kojení nebo kojenecká lahev

Další pomůcky k tomu, aby dítě usnulo

Změňte návyky při usínání

Nechat dítě plakat?

Vydrží jen málokdo

Usnout sám a dobře spát - ale jak?

Každé dítě se učí jinak

Odchylky od plánu

Kontrola úspěšnosti prostřednictvím spánkového protokolu

Jak postupovat?

Jaké problémy mohou nastat?

Další tipy, jak ulehčit řešení dalších možných obtíží

Jak odnaučit dítě nočnímu krmení

Pár příkladů

Když dítě nezůstává ve své postýlce

Zhotovení zábrany k dětské postýlce

Zpátky do vlastní postele

Stanovte si hranice: časová prodleva

Vlastní řešení

Námitky a rozpaky

Zvažte plusy a minusy

Otázky a odpovědi

Předpoklady pro plán „Jak naučit dítě dobře spát “

Není příliš malé pro plán „Jak naučit dítě dobře spát “ ?

Strach z psychické zátěže

Když se dítě nedá utišit

V pět hodin ráno už plán nefunguje

Žádný úspěch ani po 14 dnech

Po nemoci máme začít od začátku?

Noční krmení pro „špatné jedlíky “ ?

Mělo by mé dítě ještě odpoledne spát?

Večer se to daří, ale v noci ne

Naše dítě přijde do manželské postele zcela nepozorovaně

4. Poruchy spánku se zvláštními příčinami

Náměsíčnost a noční děsy

Neúplné probuzení z hlubokého spánku

Náměsíčnost

Bezpečnostní opatření

Noční děsy

Noční úzkost a noční můry

Strach z usínání

Noční můry

Noční můra nebo noční děs?

Co potřebují rodiče

Spánková apnoe

Příznaky

Bolesti

Duševně postižené děti

Léky

Kdy vaše dítě spí?

Jakou pomoc od vás potřebuje dítě, když usíná?

Kdy potřebuje dítě pomoc, aby usnulo?

Jak často se vaše dítě v noci budí a pláče?

Noční krmení

Trpí vaše dítě nočním děsem?

Čtení před spaním

Dobrou noc, malá myško

Ohlasy čtenářů

Užitečné kontakty

O autorech

Předmluva

OPRAVDU KAŽDÉ ZDRAVÉ DÍTĚ SE MŮŽE OD SVÝCH ŠESTI MĚSÍCŮ NAUČIT NERUŠENÉMU SPÁNKU. A budete překvapeni - osvojení tohoto návyku trvá většinou jen několik dní.

Po těch letech, kdy je tato kniha na světě, průběžně zjišťujeme, jak vám naše informace pomáhají: „Děkuji, vyšlo to!“ Máme radost z každé takové reakce. Mladí rodiče si zřejmě sdělují vlastní úspěchy mezi sebou - jak jinak by se totiž dalo vysvětlit, že se tato kniha stala z původního „tajného tipu“ bestsellerem, který četlo více než 700 000 čtenářů? V Německu je tato kniha doporučována téměř v každém přípravném kurzu k porodu a také mnoha dětskými lékaři.

Samozřejmě se objevují i kritické ohlasy, především v podobě anonymů na internetu. Máme však dojem, že právě ti nejostřejší kritici četli tuto knihu jen velmi ledabyle a neúplně. Nenabízíme snadná řešení všech problémů, které spánek přináší, ale nabízíme spektrum možností, ze kterých si můžete vybrat, co se nejlépe hodí právě pro vaši situaci. Zůstává vám tedy naprostá svoboda, abyste při volbě optimálního řešení poslouchali jak své srdce, tak individuální potřeby svého dítěte.

V posledních letech jsme si v dané oblasti ještě více prohloubili vědomosti, takže naše doporučení jsou podložena stále novými vědeckými výsledky. Máme nové poznatky o způsobu spaní a o nerušeném dětském spánku, mnoho zkušeností jsme posbírali od našich pacientů, ale i od čtenářů, díky kterým víme, jaké otázky vás zajímají a za jakých podmínek se dané problémy mohou vyskytovat. Společně jsme pak zpracovali další možnosti řešení, obohatili knihu o nové testy, dotazníky a názornou grafiku a pak tuto knihu vydali v nové, rozšířené podobě.

Přejeme vám i vašim dětem ničím nerušené poklidné hodiny spánku!

Annette Kast-Zahn

a Harmut Morgenroth

1. Spánek je sladký

V této kapitole se dozvíte:

• Jaké zkušenosti jsme získali díky vlastním dětem a jaké zkušenosti máme z dětské ordinace

• Jak často se vyskytují problémy se spaním u dětí

• Jak problémy se spánkem dětí zatěžují rodiče

• Jak dlouho děti spí

• Jak se spánek vyvíjí

• Jak přesně spánek probíhá

• Proč tak mnoho dětí v noci nespí a pláče

Mé dítě nechce spát

Zkušenosti z praxe dětského lékaře

KDYŽ PO NĚKOLIKA TÝDNECH nebo měsících představují novopečení rodiče své potomky svým známým a přátelům, ti se obvykle zeptají: „A jak spinká?“ To, že je to dobře zvolená otázka, vědí všechny maminky a tatínkové.

„Pomoc, já už nemůžu!“

Zda si první měsíce života svého dítěte užíváte, anebo je pro vás toto období vyloženě náročné, jelikož musíte denně bojovat jak se stresem, tak s rostoucím vyčerpáním - to závisí z velké části právě na odpovědi na otázku vašich známých: „Spí dobře?“

Také pediatři by o tom mohli vyprávět celé hodiny, protože jejich ordinace denně navštěvují rodiče, kteří vyprávějí zcela hrdě a šťastně o pokrocích svého dítěte, avšak nakonec si povzdychnou: „Ale jen kdyby lépe spalo...“ nebo „Kdy už konečně přestane několikrát za noc vyžadovat mou péči?“ Doktor Morgenroth, spoluautor této knihy, se dlouhou dobu snažil změnit skutečnost, že jako dětský lékař nemůže dát novopečeným rodičům účinné rady.

17 kojeneckých lahví za noc

Zájem v nás vzbudil zvláště příběh dvojčat Petra a Aničky, jejichž rodina byla z nedostatku místa nucena od samého začátku sdílet jednu společnou ložnici.

Děti chtěly téměř každou jednu až dvě hodiny pít, což znamenalo, že během jedné noci vypily 17 kojeneckých lahví, přičemž nápoj se musel pokaždé znova ohřát.

Rodiče se u krmení dětí střídali, avšak byli čím dál více vyčerpaní a zoufalí a doufali v brzké zlepšení. Situace se však nezlepšila ani poté, když jim dětský lékař, přestože to bylo v rozporu s jeho přesvědčením, předepsal prášky na uklidnění. Situace zůstala stejně beznadějná, ačkoliv se rodina přestěhovala do většího bytu, kde již děti nespaly společně v jednom pokoji, ale odděleně. Když dětem byly dva roky, mohly si brát již připravené lahve samy, což pro rodiče znamenalo, že během jedné noci museli vstávat „pouze“ třikrát až čtyřikrát. Teprve když měla dvojčata čtyři roky, konečně si během dovolené odvykla na pití z láhve a od té doby spala klidně celou noc.

Nyní už víme, že vyčerpání rodičů, které bylo způsobeno dlouhotrvajícím nedostatkem spánku a zatížením jejich vlastního vztahu kvůli extrémnímu obětování se svým dětem, se dalo předejít. Miminka a malé děti, které večer nechtějí spát, anebo se budí několikrát za noc, téměř nikdy nejsou „problémové děti“, se kterými není něco v pořádku. Naopak jsou to učenlivé malé osůbky, jež reagují zcela normálně, a ani rodiče, kteří řeší podobnou situaci, se nemusí obávat, že dělají něco špatně. Během četných lékařských konzultací jsme poznali mnoho milujících a velmi snaživých rodičů, kteří byli pro své dítě ochotni udělat cokoliv.

Nyní už víme, že všechny zdravé děti, které již mají alespoň šest měsíců, mohou celou noc klidně spát, a pokud se jim to ještě nedaří, mohou se spát naučit, a to docela rychle. To je přece dobrá zpráva, co myslíte?

Naučit se chodit do postele včas

„Ale mně se ještě nechce spát!“

Také já jsem byla přesvědčena, že jsem milující a obětavá matka. Když se mi narodily mé první dvě děti, bylo to velmi náročné, protože jsem během prvních pěti let musela vstávat několikrát za noc. Když se situace konečně trochu uklidnila, zjistila jsem, že čekám své třetí dítě. Myslela jsem si, že u tak zkušené matky, za jakou jsem se pokládala, se už nemůže nic zkazit. Byla jsem si jistá, že tentokrát se vše podaří. První týdny života mého dítěte ubíhaly skutečně harmonicky, jenomže čím starší Andrea (má třetí dcera) byla, tím častěji vyžadovala kojení, a proto už ani nespala ve své postýlce, nýbrž pro zjednodušení přímo v manželské posteli. Můj muž byl z nedostatku spánku natolik zničený, že se přestěhoval na noc do podkrovního pokoje, aby se mohl aspoň trochu vyspat.

Když měla Andrea 7 měsíců, kojila jsem ji přibližně sedmkrát za noc, přičemž od čtyř hodin ráno už nespala skoro vůbec. Každých 15 až 30 minut se „lekla“ a chtěla znova pít. Ani během dne nepomyslela na to, že by mohla spát ve své postýlce. Jedině během jízdy autem a v kočárku se nechala uspat na slabou půlhodinku, ovšem doba, kdy konečně na chvíli usnula, byla dost rozdílná. Všeho všudy nenaspala Andrea během jednoho dne více než devět hodin, což pro mě znamenalo nanejvýš dvě hodiny spánku v kuse během jednoho dne a v této situaci už mi nepomohly ani zkušenosti z předešlých mateřství, ani odborné znalosti, které jsem získala jako psycholožka. Pomoc jsem hledala i v četných rodičovských příručkách, avšak marně.

Nanejvýš jsem se dočetla, že se mohou rodiče u nočního hlídání střídat, nebo také „uklidňující“ informaci o tom, že většina dětí začne od tří měsíců dobře spát i v noci. Ale co když ne! Proč ne a co si mají rodiče v takovémto případě počít? O tom jsem se nedočetla ani slovo, marně jsem hledala radu, která by mi pomohla. Nezbývalo mi tedy nic jiného, než se snažit zvládnout každodenní povinnosti i přesto, že jsem byla naprosto vyčerpaná. Obě mé starší děti, šestiletý syn Kryštof a čtyřletá dcera Kateřina, potřebovaly, abych se jim také dostatečně věnovala, poněvadž Kryštof začal právě chodit do školy a Kateřina do školky a já jsem věděla, že oba dva v této „nové situaci“ ošizuji o péči, kterou by si zasloužily a kterou potřebují. Ne jinak na tom bylo i mé manželství. Pro všechny to bylo skutečně těžké období. Zdálo se mi to jako nespravedlnost osudu být opět „potrestána“ jako matka dítětem, které tak špatně spí i přes veškerou láskyplnou péči, kterou je zahrnováno.

Návštěva u lékaře, která přinesla překvapující informace

Spíše náhodou jsem vyprávěla během preventivní prohlídky o svých starostech našemu dětskému lékaři dr. Hartmutu Morgenrothovi (spoluautorovi této knihy) a v účinnou radu jsem už ani nedoufala. Má skepse vycházela z toho, že když jsem se s tímto problémem potýkala u svých prvních dvou dětí, doktor Morgenroth sice projevil přátelský soucit, ale tím mně nijak nepomohl.

Tentokrát to však bylo jiné. Jeho reakcí jsem byla zcela ohromená, poněvadž se mě zeptal, zda bych na této situaci chtěla něco změnit, a poté následoval delší rozhovor. Dr. Morgenroth mi vyprávěl o své vzdělávací cestě do USA a o tamější návštěvě renomované dětské kliniky v Bostonu, kde poznal profesora Febera, který tam vede Centrum dětského spánku a už v polovině osmdesátých let vyvinul metodu, jak mohou rodiče naučit spát svá miminka či malé děti, a to během krátkého časového období.

Knihu profesora Febera (Solve Your Child's Sleep Problems), která pojednává o jím vyvinuté metodě a jsou v ní zveřejněné i další publikace k tomuto tématu, přivezl dr. Morgenroth z Bostonu a ty pak předložil mně - vyčerpané a udivené matce.

Začetla jsem se do knihy a brzy jsem pochopila, proč mé děti tak špatně spaly a co bych měla v budoucnosti dělat jinak. Najednou mi všechno připadalo tak jasné a samozřejmé, že jsem se musela sama sebe ptát, proč už jsem na to dávno nepřišla sama.

Malé náklady, bohaté výnosy

Moje malá dcerka Andrea byla rovněž mou první „pacientkou“. Během dvou týdnů se dennodenně učila spát v dětské postýlce hodinu a půl v pevně stanovený čas během dne a večer od 20.00 do 7.00 hodin ráno, a pokud možno „v kuse.“ Celkově spala Andrea přinejmenším o tři hodiny déle než předtím a celá naše rodina si konečně oddechla. Já osobně jsem tuto změnu cítila jako velký posun vpřed, co se kvality mého života týče. Bylo úžasné, že z minima vydané energie jsme získali „maximální efekt“. S touto metodou dr. Morgenrotha a s nezbytnými znalostmi o dětském spánku by mělo být obeznámeno co nejvíce matek a otců. Pokud ve vás tato informace vyvolala přirozenou zvědavost, nalistujte si stránku 72, kde je tato metoda přesně popsána.

Začátek úspěšné spolupráce

Pro dr. Morgenrotha a pro mne tak začala velmi plodná spolupráce. Během následujících let jsme oba absolvovali stovky rozhovorů s rodiči, kteří se potýkali se stejným problémem. Úspěch byl fenomenální, poněvadž problém se spaním bylo možno vyřešit během několika málo dnů.

Rodinám, které se potýkaly se závažnějšími problémy spánku svých dětí, jsme radili osobně, protože pro obvyklé problémy, které dětský spánek postihují, je dostačující již tato kniha. Rodiče si zde popsanou metodu většinou dokáží osvojit sami.

Malí „nespavci“ - stresovaní rodiče

Prospat nerušeně celou noc je normální, pokud nemáme děti. Pro mladé rodiče to naopak až takovou přirozeností není, neboť každý z nás ví, že malí kojenci v noci většinou pláčou. Ale kdy to vlastně přestane? Jako samozřejmost to ještě rodiče berou, pokud je dítě budí jednou za noc, na to se dá zvyknout. Avšak složitější je, když dítě budí své rodiče několikrát za noc. To dokážeme vydržet jen několik týdnů. Přetrvává-li však tento problém déle, zvětšuje se vyčerpání, a trpí i kvalita našeho života. Tady se oprávněně nabízí otázka: „Přestane už to brzy samo od sebe?“ Ničím nerušený spánek je velmi cenný a důležitý pro celou rodinu.

Anketa

Chtěli jsme přesněji vědět, jak velký počet dětí prospí nerušeně celou noc, přičemž jsme se zaměřovali na různé věkové skupiny. Dále jsme zjišťovali, kolik dětí se probudí jednou za noc a kolik dětí se budí dvakrát i vícekrát během noci. Při preventivních prohlídkách pro děti od šesti měsíců do jednoho roku jsme se dotazovali 457 matek, jak jejich potomek spí. Výsledky této studie jsme vám názorně popsali na následující dvojstraně.

Spánková studie

V roce 2004 byl Americkou společností pro spánek proveden velký výzkum na téma dětský spánek. I zde bylo osloveno, stejně jako v naší studii, velké množství rodičů dětí ve věkové skupině od narození do tří let. Děti i rodiče byli pečlivě vybráni podle statistického klíče, aby bylo dosaženo co možná nejreprezentativnějšího výsledku.

Avšak všichni kojenci byli tzv. „hozeni“ do jednoho pytle, což je škoda, neboť rozdíly mezi novorozencem a ročním dítětem jsou právě u spánku velmi podstatné, ale u výzkumu prováděného tímto způsobem se bohužel tyto rozdíly vůbec neprojeví. V každém případě výzkum prokázal, že jen pouhá třetina dětí ve věku jednoho roku spí bez probuzení celou noc, což odpovídá také našemu vlastnímu výzkumu.

Výsledky dotazníku

Na následujících dvou stranách vám přinášíme výsledky naší společné studie, ve které jsme se dotazovali rodičů na spánkové zvyklosti dětí ve věku od čtyř týdnů do čtyř let.

První graf na následující straně straně ukazuje v šesti věkových skupinách v procentech, kolik dětí prospí celou noc. Skoro ve všech věkových skupinách je to podstatně méně než jedna polovina.

• U čtyř až šestitýdenních prospí celou noc zhruba jen 6 %.

• Nejčastěji spí nerušeně děti v jednom roce, neboť jen tato věková skupina dětí se „vyšplhala“ na 53% úspěšnost, tedy dobře spí více než jedna polovina dětí.

A co znamenají tyto výsledky pro rodiče? Zjištění, že během prvního roku života je nerušený noční spánek spíše výjimkou, poněvadž většina dětí se probudí alespoň jednou za noc a vyžaduje přítomnost jednoho z rodičů.

Ve druhém spodním grafu na následující straně je znázorněno, kolik dětí z příslušné věkové skupiny budí své rodiče nejmíň dvakrát za noc.

V naší studii jsme zjistili, že se během noci:

• Několikrát probudí téměř jedna polovina čtyř až šestitýdenních dětí.

• Jedna třetina tří až šestiměsíčních dětí.

• Dětí ve věku jednoho až dvou let je to zhruba jedna čtvrtina.

• Teprve ve věku od čtyř let je zřetelněji vidět, že se děti během noci přestávají vícekrát probouzet a vyžadovat přítomnost svých rodičů. Tato věková skupina vykazuje v průměru jen 10 % dětí, které spí stále neklidně.

Také zde se naše studie shoduje s americkou, v níž se formou ankety rovněž zjistilo, že skoro jedna polovina dětí ve věku jednoho roku se probudí vícekrát za noc a že malé děti ve věkové skupině do tří let tvoří jen 9 % těch, které nespí bez probuzení celou noc.

Čekání nepomůže

Výsledky také znázorňují, co jsme se dozvěděli během našich poradenských rozhovorů - problémy se spaním se do prvních tří let života samy od sebe vyřeší jen stěží. Probouzí-li se během noci i půlroční dítě, je velmi pravděpodobné, že bude své rodiče držet v pohotovosti nejméně ještě další rok.

Z této statistiky však nemůžeme vyčíst, že mnoho dětí krásně spalo alespoň jednou týdně, či dokonce několik měsíců, jenže pak se jejich noční návyky zcela změnily a jejich nerušený noční spánek byl ten tam. Tato změna může nastat například po nemoci či dovolené.

Stupnice stresu

Mluvíme-li o dětských poruchách spánku, máme tím na mysli především to, že dítě potřebuje delší dobu k tomu, aby usnulo, nebo se budí několikrát za noc. Možná je i kombinace obou poruch. Přes den je to velmi nevyrovnané, poněvadž dítě spí celkově jen velmi málo. V důsledku toho jsou „poškozováni“ také rodiče, protože rovněž jejich spánek je neustále přerušován.

Ruku na srdce

Cítíte se stresovaní?

Má-li dítě problémy s usínáním a nerušeným spánkem, zatěžuje to především rodiče. Zde můžete zhodnotit, jak spolu souvisí noční návyky vašeho dítěte a váš stupeň stresového zatížení.

1. Zařaďte se sami na stupnici stresu. Jakou hodnotu stresu jste si momentálně přisoudili?

2. Jak často je vaše dítě během noci vzhůru a budí vás?

3. Vidíte nějakou souvislost mezi spánkovými návyky vašeho dítěte a vaší hodnotou stresu?

Často pak nemohou rodiče hned usnout a nedostatek spánku tak dohnat.

V naší studii jsme se dodatečně dotazovali rodičů, tedy převážně matek, které přišly do ordinace se svými dětmi, jak moc stresované se cítí. Proto jsme vám předložili také měřítko stresu.

Je přirozené, že se rodiče cítí kvůli neklidnému spánku stresovaní. Obzvláště pak matky, které musí vstávat víc než dvakrát za noc, pociťují silný až velmi silný stres a vyčerpání. Jen velmi málo matek dětí, které špatně spí, se cítí klidné a vyrovnané. Matky dětí, které spí dobře, jsou oproti tomu stresované a vyčerpané jen málokdy.

Nejvíce si užíváme mateřství v době, kdy mají děti kolem čtyř měsíců. V tomto období pociťujeme nižší stres než v jiných etapách. Co může být pěknějšího než dítě, které zcela přijímá své okolí, usmívá se, směje se, poslouchá, a to všechno pokojně, zatímco klidně leží na zádíčkách. Období tříměsíčních kolik je konečně pryč. Dítě už rovněž tak často nepláče, ještě neleze, neprovádí žádné „hlouposti“ a zatím pořád spí až 15 hodin denně. A i když to se spánkem ještě pořád není růžové, mohou to rodiče svému kouzelnému malému človíčkovi snadno prominout.

Oddanost a obětování se vlastnímu dítěti je přece tak naplňující! Podle našich zkušeností je většina matek a také mnoho otců připravena se pro své dítě obětovat, jenže někdy se musí dostat ke slovu také právo na vlastní život, jinak svým chováním poškozujeme jak dítě, tak ostatní členy rodiny.

To nejdůležitější v kostce

Problémy se spaním jsou u malých dětí velmi rozšířené.

„Naše dítě špatně spí. Co mám dělat?“ V kojeneckém věku se nejméně každé třetí dítě během noci vícekrát probudí a pláče. Tento problém se většinou sám od sebe nevyřeší.

Špatný dětský spánek způsobuje stres rodičů.

• Rodiče dětí, které dobře spí, se cítí většinou klidně a vyrovnaně.

• Rodiče (především matky) dětí, které špatně spí, jsou „díky“ tomu velmi stresovaní a vyčerpaní.

Dítě, které špatně spí, není „problémové dítě“.

Děti jsou malé učenlivé bytosti. Všechny zdravé děti, které jsou šest měsíců staré, umí samy usnout a spí nerušeně celou noc. A pokud ne, mohou se to naučit velmi rychle.

Co víme o dětském spánku?

Jak dlouho děti spí?

Od „špatných spáčů“ po „medvědy“

KDO Z NÁS NESLYŠEL VYPRÁVĚNÍ PYŠNÝCH RODIČŮ o tom, jakou radostí je vychovávat miminko, které již od narození musí budit, chtějí-li jej nakrmit, neboť jejich děťátko tak dobře spí již od svých prvních týdnů? Děti, které od narození nerušeně spinkají nejsou výmyslem rodičů, nýbrž skutečně existují. Takové děti si svůj klidný spánek nenechají ničím pokazit. Tomu mohou rodiče čilých a neposedných dětí jen těžko uvěřit, neboť jejich dítě zřejmě nechce v žádném případě nic propásnout, a spánkem se proto raději moc nezdržuje.

Ale i vy se můžete mít tak dobře jako rodiče dětí, které krásně a nerušeně spí. Nemusíte si zoufat, neboť i vaše dítě se může naučit spát tak, aby večer usnulo v rozumnou dobu a klidně spalo ve své postýlce až do rána. Krátké probuzení je normální a každé dítě se může naučit, že při něm nemusí budit rodiče.

Také děti, které spí krátkou dobu (například devět hodin ve věku od šesti měsíců), můžeme delšímu spánku naučit. Jsou i ratolesti, kterým vystačí jen několik hodin spánku denně, ale to jsou výjimky. Tyto malé „výjimečné děti“, kterým postačí opravdu málo spánku, se mohou naučit spát „svých několik hodin“ alespoň v kuse a v noci, tedy v době, kdy spí i jejich rodiče.

Velmi ojediněle se vyskytuje vrozená neurologická porucha, která dítěti brání, aby spalo, a způsobuje, že je v noci celé hodiny vzhůru. Zde vám trénink spánku, který vám doporučujeme, nijak nepomůže. Vaše dítě však pravděpodobně žádnou takovou poruchu nemá, je zdravé a schopné naučit se spát tak, jak to odpovídá jeho věku a potřebám.

Nyní se dozvíte, co víme o dětském spánku. Naše rady a doporučení v následujících kapitolách se zakládají na odborných poznatcích.

Jak dlouhá je noc?

Existují nové údaje o tom, jak dlouho děti spí. Je to méně, než se rodiče zpravidla domnívají. Na stránce 15 zmíněná rodičovská anketa Americké společnosti pro spánek došla k následujícím výsledkům.

V prvních týdnech života prospí děti celou noc jen velmi ojediněle. Z grafu na straně 22 můžete vyčíst, jak probíhá noční spánek. Tenká čára ukazuje přesné hodnoty, které poskytli rodiče. Tlustou čarou jsme se snažili tyto hodnoty vyrovnat, neboť kolísají jen velmi nepatrně.

V prvních dvou měsících života bývá délka spánku v noci necelých 8 hodin, a tato doba se pozvolna prodlužuje. Od 6 měsíců je to v průměru téměř 10 hodin a tato délka pak zůstává přibližně až do sedmého roku života. Poté se potřeba spánku stále zmenšuje. Noční doba spánku se mění od kojence do školního věku jen nepatrně.

Podle americké studie spí jen malá část dětí déle než 11 hodin. Při dřívějších průzkumech byla uváděna většinou delší doba spánku, kterou zveřejnila jedna dlouhodobá studie prováděná v Curychu. Noční spánek dětí byl v průměru o jednu hodinu delší. Průměrná noční doba spánku tedy byla kolem deseti až jedenácti hodin. Odchylky o jednu hodinu míň nebo víc jsou normální, a více dětí by dokázalo déle a lépe spát, jen kdyby měly dobré návyky usínání. O tom se však více dozvíte až později.

To, že se doba nočního spánku od kojeneckého do školního věku dítěte mění jen minimálně, má své výhody. Sourozenci mohou chodit v prvních letech života spát ve stejnou hodinu, přičemž rozdílná potřeba spánku se pak vyrovná během dne, kdy si mladší dítě může jít odpočinout. Když však mladší dítě potřebuje jen málo hodin spánku a starší dítě je oproti tomu „věčný spáč“, má smysl, když mladší dítě vidí, že jeho starší sourozenec chodí častěji spát.

Jak si rozvrhnout spánek?

Novorozenec nemá ještě žádné vnitřní hodiny, nepozná rozdíl mezi dnem a nocí, a tudíž spí ve dne i v noci přibližně stejnou dobu. Průměrná doba spánku se u novorozence pohybuje kolem 16 hodin. Spánek je rozložen rovnoměrně do kratších a delších úseků ve dne a v noci. Avšak v prvních týdnech života se velké odchylky od průměru vyskytují dosti často.

Ruku na srdce

Jak dlouho spí vaše dítě?

Naštěstí kojenci a malé děti nespí pouze v noci, ale také přes den. Jak často a jak dlouho spí, to závisí na jejich věku, na individuální potřebě spánku a na jejich zvyklostech. S pomocí tohoto malého dotazníku si můžete udělat představu o tom, jak dlouho vaše dítě skutečně spí. Graf na straně 25 vám pro srovnání nabízí průměrné hodnoty.

Jak dlouho spí vaše dítě v noci?

• méně než 8 hodin

• 8 až 9 hodin

• 9 až 10 hodin

• 10 až 11 hodin

• více než 11 hodin

Spí vaše dítě ještě přes den?

• ne

• ano, jednou denně

• ano, dvakrát denně

• ano, alespoň třikrát denně

Jak dlouho spí vaše dítě přes den

• míň než 1 hodinu

• 1 až 2 hodiny

• 2 až 3 hodiny

• více než 3 hodiny

Jak dlouho spí vaše dítě během dne a noci dohromady

... hodin

Jste spokojeni s potřebou spánku svého dítěte?

Kdy je den a kdy je noc?

Rozdíl mezi dnem a nocí začínají kojenci rozeznávat během prvních tří až šesti měsíců života. Jejich noční spánek se tak prodlužuje a délka a počet spaní přes den se oproti tomu snižuje. Již ve třech měsících můžeme zřetelně pozorovat, že dítě spí déle v noci než přes den a mnoho z nich si vystačí jen s třemi hodinami denního spánku.

Kolik spánku je potřeba v daném věku?

Nejpozději v šesti měsících dítěti stačí 10 hodin nočního klidu (bez probouzení na krmení), přičemž tomuto nerušenému spánku se může každé zdravé dítě naučit. Pokud potřebuje dítě spát v noci víc než 10 hodin, může to dospat během dne. Od šestého měsíce do začátku nebo do poloviny druhého roku života spí dítě během dne dvakrát (jednou dopoledne a jednou odpoledne) a poté se dítě naučí spát jen v poledne. Ve věku od dvou do čtyř let si některé děti odvyknou i na tento polední spánek. Od sedmého roku je noční spánek stále kratší, a to každý rok přibližně asi o čtvrthodinu.

V grafu na pravé straně můžete vidět, jak se vyvíjí délka spánku dětí a jak je spánek rozvrhován podle věku na den a noc. Srovnáváte-li doby spánku svého dítěte s hodnotami v grafu, uvažte, že to jsou hodnoty americké studie, ve které jsou uvedeny zvlášť krátké doby. Švýcarské děti (viz strana 22) spaly také přes den zřetelně déle. Odchylka jedna až dvě hodiny od zde uvedených údajů je zcela normální, obzvláště velké rozdíly jsou pak u hodnot uvádějících délku denního spaní.

U mnoha dětí je samozřejmě ještě naděje, že kdyby měly lepší spánkové návyky, mohly by spát podstatně déle. Ve studii popsané na straně 15 měla skoro polovina dotázaných rodičů pocit, že jejich dítě spí nedostatečně dlouhou dobu. U některých dětí je únava velmi dobře patrná: mnou si oči, během dne jsou rozmrzelé a bez zájmu o jakoukoli činnost. Jiné děti se naopak zdají být přes den spokojené, dobře naladěné a jsou schopné si celé hodiny samy hrát. Rodiče po „tréninku spánku“, když jejich dítě začne spát o pár hodin více, pozorují, že dítě je ještě vyrovnanější a spokojenější.

Možná také zjistíte, že vám dítě spí déle než jsou průměrné hodnoty uvedené v grafu, ale to zpravidla není důvod k obavám, prostě jen máte doma vysloveně dobrého spáče.

Narkolepsie

Nadměrná a neodolatelná potřeba spánku, která přichází na dítě náhodně vícekrát během dne, může být ve výjimečných případech příznakem vážného onemocnění, které se jmenuje narkolepsie. Tato nemoc se nejdříve projevuje až ve školním věku, ale vyskytuje se tak zřídka, že vás s ní nebudeme na tomto místě znepokojovat.

Pokud se u vašeho dítěte vyskytují neobvykle dlouhé doby spánku, a přesto působí během dne velmi ospalým dojmem, měli byste se o tom poradit s dětským lékařem.

Nedostatek únavy

Zajímavé může být srovnání doby spánku vašeho dítěte s hodnotami z grafu na straně 25 zvláště tehdy, když zjistíte, že vaše dítě sice spí celkově dostatečně dlouho, snad ještě víc než je průměr, ale večer nechce do postele, nebo se náhle uprostřed noci probudí, je čilé a chtělo by si hrát. Tak i dítě s nadbytkem energie může rodiče zatěžovat stejně jako dítě, které spí málo.

„Stavění komínů“ uprostřed noci

Právě takový případ byla roční Míla: Každou druhou noc, zhruba kolem jedné hodiny, se probudila a byla v následujících jedné až dvou hodinách ve skvělé formě. Ani nepomyslela na to, že by mohla znovu usnout, a vyžadovala jakoukoliv činnost.

Mílina matka se v jednu hodinu v noci samozřejmě necítila na to, aby si se svou dcerou stavěla z kostek komíny. Pokoušela se tento problém vyřešit pomocí dětské lahve, vzala si Mílu k sobě do postele, avšak všechny pokusy byly marné. Matka už byla natolik zoufalá, že neviděla jiné řešení, než odnést Mílu zpátky do její postýlky, kde dívka další hodinu plakala, někdy dokonce plačící usnula. Tak to probíhalo každou druhou noc.

Z našeho rozhovoru pak vyplynulo, že klíčovým problémem je doba, kterou Míla spí, neboť měla-li „dobrý den“, kdy se v noci vůbec neprobudila, spala od 7 hodin večer do 7 hodin ráno, k čemuž se přidal ještě tříhodinový polední spánek. Dohromady tedy prospala Míla 15 hodin denně, což však je příliš mnoho, a protože měla dostatek energie, byla v noci vzhůru. Řešení tedy bylo prosté. Míla v poledne už nespala tři hodiny, ale pravidelně jen hodinu a půl a celou další noc se neprobudila. Matka byla celá v rozpacích, protože si uvědomila, že potřebu spánku svého dítěte jednoduše přecenila.

Tento případ však není žádnou výjimkou. Časté přání rodičů, aby jejich dítě spalo od šesti hodin večer do devíti hodin ráno, působí jako úsměvná představa, která může být jen toužebným přáním, nikoli však realitou.

Rodiče, kteří dávají své děti spát už kolem šesté hodiny večer, musí počítat s tím, že se děti probudí kolem čtvrté hodiny ráno!

Každý večer stejná písnička

Příběh desetiletého Edy dokazuje, že i u starších dětí mohou nastat problémy díky tomu, že chodí spát příliš brzy.

Matka posílala Edu denně mezi sedmou a půl osmou do postele a v pokoji mu pak zhasla světlo. Avšak vytoužený pravidelný klid, který si zaměstnaná matka samoživitelka tolik přála, nepřicházel. Den co den přicházel vytrvale ze svého pokoje za maminkou do obývacího pokoje a vymlouval se, že má hlad, žízeň, nebo že by si chtěl povídat. Usínal teprve kolem půl desáté večer. O víkendu směl Eda zůstat vzhůru stejně dlouhou dobu - jedině tehdy totiž odcházel spát, aniž by „sehrál divadlo“. A protože o víkendu vstával v sedm hodin ráno, stejně tak jako přes týden, když musel chodit do školy, byl problém jasný. Eda spal dostatečně dlouhou dobu, protože kdyby mu spánek chyběl, snažil by se tento deficit „nadespat“ o víkendu. Devět a půl hodiny spánku denně odpovídá průměrné době dostačující pro jeho věk.

Přesto jsme jeho matce nedoporučovali, aby se s Edou každý večer „dělila“ o obývací pokoj a shodli jsme se na následujícím řešení. Do půl osmé se musel Eda připravit k nočnímu odpočinku a pak už zůstat ve svém pokoji, kde za ním přišla matka a zůstala u něj do osmi hodin večer, mohli si spolu hrát nebo povídat, podle toho, co si Eda přál. Poté opustila matka pokoj a Eda si směl ve svém pokoji ještě do půl desáté hrát sám, ale pod podmínkou, že musí nechat maminku odpočívat a nesmí se dožadovat její přítomnosti. S tímto návrhem Eda ihned souhlasil, protože i jemu se tento nápad jevil jako „zlepšení“, a během několika minut poté, co zhaslo světlo, usínal.

Co se vlastně odehrává ve spánku?

PŘED VÍCE JAK 50 LETY OBJEVILI dva američtí vědci Aserinsky a Kleitman, že spánek není stejnoměrný stav klidu. Ve spánkové laboratoři si můžeme pomocí EEG (metoda záznamu bioelektrické aktivity mozku) přesně změřit, jak se v průběhu noci aktivita našeho mozku mění.

Můžeme přesně odlišovat dva druhy spánku. Odborně jsou nazývané NREM fáze spánku a REM fáze spánku. REM je fáze, ve které se nám zdají sny.

Hluboký spánek a spánek se sny

Když usneme, upadneme nejprve do klidného, hlubokého spánku a tímto hlubokým spánkem spíme další 4 hodiny, jako bychom šli pomalu ze schodů a s každým schodem padali ještě do hlubšího spánku. Dostaneme-li se na třetí nebo čtvrtý schod, náš dech je velmi klidný, srdce bije pravidelně, mozek odpočívá. Na EEG je tento proces dobře vidět na velké, pomalé křivce, kterou nazýváme delta vlny. Mozek vysílá v této fázi jen nepatrné impulzy do svalů, tedy se ve spánku příliš nehýbeme. Může se tak stát, že začneme chrápat.

Ze stupně tři nebo čtyři můžeme být jen velmi těžce probuzeni. Vyzvání-li nám např. telefon, jsme v první chvíli doslova mimo a nejprve se musíme vzpamatovat. Tento jev je podobný určitým dětským poruchám spánku (noční pláč a náměsíčnost), o kterých píšeme více na straně 131.

Tento hluboký spánek je po dvou až třech hodinách poprvé nahrazen spánkem, ve kterém se nám zdají sny. Odborný název REM (rapid eye movements = rychlé pohyby očí) vypovídá o tom, že během této fáze se oči pohybují za zavřenými víčky skutečně rychle a rychlejší je rovněž tlukot srdce i dýchání, a tělo tak spotřebuje více kyslíku. Mozek je v této etapě náhle aktivní a nám se začínají zdát sny. Kdyby nás teď někdo vzbudil, pravděpodobně bychom mohli svůj poslední sen přesně popsat.

Uvolnění, které nám přináší sny

Dodnes přesně nevíme, proč vlastně sníme, jisté je jen to, že ve snu nemůžeme tlouci kolem sebe a být náměsíční, neboť ve fázi spánku, ve které sníme, jsou všechny naše svaly takřka v klidu. Mozek sice vysílá podněty směrem ke svalům, tyto podněty však ke svalům nedojdou, neboť jsou zastaveny v míše. A tak i během nejdivočejších snů odpočíváme v posteli naprosto klidně. V souvislosti se sněním se u nás může objevit mírné cukání rukou nebo v obličeji.

Jak se liší fáze spánku u dětí a dospělých

Hluboký spánek a spánek, kdy se nám zdají sny, se střídají několikrát za noc, a to jak u dětí, tak i u dospělých. Ostatně fáze REM (tedy doba, kdy sníme) činí u nedonošených dětí 80 % z jejich celkové doby spánku, u donošených dětí je to pak 50 %, u tříletých dětí jedna třetina a u dospělých jedna čtvrtina. Vědci zabývající se spánkem přemýšleli o tom, proč REM fáze hraje tak důležitou roli právě u dětí v prenatálním období a u novorozenců.

Někteří vědci došli k závěru, že se děti ve spánku „snaží“ o zrání svého mozku, neboť podněty probíhají stejnými nervovými dráhami jako později například u poslouchání či pozorování. Snad je tedy ta spousta hodin, které prožívá dítě ještě v matčině děloze nebo v prvních týdnech po narození, smysluplně využita, neboť mozek je tak připravován na vnímání a dítě „se učí“ ve spánku.

Je těžké zjistit, zda jsou sny novorozenců v REM fázi stejné, jaké je známe my, ale už dvouleté děti vypráví o snech, vzbudíme-li je během fáze REM.

U novorozenců se vyskytuje ještě jedna zvláštnost. Do fáze REM se dostávají hned po usnutí a teprve ve třetím měsíci nastává nejprve fáze hlubokého spánku. Všechny čtyři hodiny spánku jsou dobře rozlišitelné až od šestého měsíce, kdy se dětský spánek podobá již spánku dospělých. U šestiměsíčního dítěte je mozek dostatečně vyvinutý a také je ustálen prototyp spánku, takže dítě může spát devět až deset hodin a v ojedinělých případech až jedenáct hodin denně v kuse. A proč to tak často nefunguje? To se dozvíte v následujících odstavcích.

Model spánku: Usnutí, probuzení, pokračování ve spánku

Již v 80. letech profesor Feber (viz strana 13) přesvědčivě objasnil souvislost mezi průběhem spánku a rozšířenými dětskými poruchami spánku. Podle jeho modelu je na straně 31 zobrazen graf, ze kterého můžete vyčíst, jak asi probíhá spánek u šestiměsíčního dítěte, které splňuje vyzrálý model spánku.

V tomto případě noc trvá od osmi hodin večer přibližně do šesti hodin ráno. Pokud jde vaše dítě do postele dříve nebo později, posouvá se tím tento model jen dopředu nebo dozadu, ale nic se nemění.

V grafu můžete rozlišit také na straně 27 popsané dvě fáze spánku, a sice fázi NREM a fázi REM. Hluboký spánek jsme v grafu trošku zjednodušili a zobrazili jen ve dvou stupních, tj. hlubší a lehčí hluboký spánek.

Hluboký spánek se objevuje v prvních dvou až třech hodinách po usnutí a ještě jednou v časných ranních hodinách. Po zbytek noci se vícekrát střídají fáze REM a lehčí hluboký spánek. Mezi tím jsou zobrazeny vždy šipky, které znamenají krátké probuzení. První dvě šipky v 21.30 a kolem 22.30 znamenají neúplné probuzení z hlubokého spánku.

V našem případě jde dítě spát v osm hodin večer, takže než usne hlubokým tvrdým spánkem, uběhne 5 až 15 minut. Pokud malé děti upadnou do hlubokého spánku (ne lehkého hlubokého spánku), je velmi obtížné je probudit. Rodiče mohou zapnout vysavač, rozsvítit světlo, odnést dítě z auta do jeho postýlky, ale dítě přesto zůstane pokojně spát.

Ale to usínání!

Na tomto místě vznáší mnoho rodičů námitky. „Naše dítě ale neusíná rychle! Někdy to trvá celou hodinu! Zdá se nám, jako by se usnutí bránilo.“ Je to u vašeho dítěte podobné? (Jedním z důvodů může být, že dítě prostě ještě není unavené.) Jeho „vnitřní hodiny“ ještě nejsou nastavené na spánek. Co můžete dělat v takovém případě, se dozvíte od strany 44.

Mnoho dětí projevuje známky únavy, přesto však z plných sil bojuje proti usnutí. Jak se to dá vysvětlit? Rodiče, kteří mají se svým dítětem tyto problémy, si většinou již odvykli pomáhat mu (více či méně náročnými prostředky), aby usnulo, a místo toho, aby jej bdělého položili do postele, dělají s ním všechno možné, dokud neusne.

Usínání by pak mohlo vypadat jako u Kiliána (1 rok). Když usnul, matka jej vždy odnášela do postýlky, jakmile ho tam ale chtěla položit, probudil se.

Usínání by také mohlo být obdobné jako u Mariky (9 měsíců). Její matka s ní zůstávala večer dvě až tři hodiny, držela ji za ruku, dívala se jí do očí a mezitím ji vzala několikrát do náruče.

Anebo to může vypadat jako u mnoha jiných rodičů, kteří musí ležet se svým dítětem tak dlouho v posteli, dokud tvrdě neusne. A běda, pokud se pokusí odejít příliš brzy! Pak se má jejich dítě okamžitě čile k světu a hrátky mohou začít znova.

Všechny tyto příklady mají jedno společné. Děti, které se brání usnout, se nemohou uvolnit a schoulit se připravené ke spánku. Zatímco usínají, tak se s nimi něco přihodí a jakákoliv snaha podpořit je v tom, aby spaly, je pak téměř zbytečná.

Vy byste se cítili podobně, kdybyste si šli lehnout s vědomím, že sotva usnete, někdo vám ukradne přikrývku. Pravděpodobně byste také zůstali dlouho vzhůru, jen abyste tomu zabránili. No a tak nějak podobně „přemýšlí“ i vaše dítě. Říká si, že pokud usne, „vyplížíte“ se ven a jemu tak zbývá jediné - neusnout. Naštěstí tak všechny děti nereagují a u mnoha z nich potřeba spánku porazí touhu neusnout.

Normální doba bdělosti

Vraťme se zpět na graf ze strany 31. Aspoň někdy spí každé dítě, což pro většinu rodičů znamená, že mají v tu chvíli tři hodiny klidu! Krátká probuzení, která jsou zaznamenána v grafu šipkou, se objevují teprve po 23. hodině, právě tehdy, kdy vyčerpaní rodiče upadají do hlubokého, tvrdého spánku. Některé děti pláčou poprvé už po 20 až 30 minutách, což může znamenat, že ještě opravdu neusnuly. Naopak zcela normální je, že polovina dětí se probudí z hlubokého spánku po hodině až hodině a půl, aniž by většina rodičů něco zpozorovala. Dítě se například otočí, zamlaská, přežvýkne, mne si oči nebo brouká a potom zase spí dál. Toto „poloviční probuzení“ vyvolá změna v proudění mozku. V tomto okamžiku můžeme na EEG rozpoznat, že se všechny modely spánku náhle promíchají.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Každé dítě může dobře spát.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.