Novinářka a spisovatelka FABIANA GIACOMOTTI si ve světě masmédií vyzkoušela všechny možné profese: objevovala se v rádiu, v televizi, přispívala do tisku. Pracovala jako moderátorka, zpravodajka i ředitelka. Jediné, co si snad nechala ujít, je post šéfredaktorky. (Jak sama říká, vysedávání za psacím stolem ji zkrátka nebaví.) Nyní se podílí na sobotním vydání listu Foglio, píše sloupky pro Sette, Viaggi del Sole 24Ore a na stránky Lettera43.it. Vyučuje též předmět „Historie módy a zvyků“ na univerzitě La Sapienza v Římě, kde vytvořila první multimediální informační „platformu módy“, kterou řídí a spravují její studenti. Pro benátské Museo di Palazzo Mocenigo připravila spolu s módním návrhářem Alessandrem Laiem výstavu nazvanou „Móda v příběhu, příběh módy. Ženy a styl na Filmovém festivalu v Benátkách“ (odvysílala ji televizní stanice Rai5). Narodila se v Miláně a pravidelně se tam vrací.

Copyright © Dalai editore S.p.A. – Milano, 2012

Translation © Lenka Papoušková, 2013

Illustration © Sara Not

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2014

ISBN 978-80-7462-438-4

„Město se ti pak zdá jako celek, v němž se žádná touha neztratí, a ty jsi jeho součástí.“

ITALO CALVINO, Neviditelná města.

(Překlad Vladimír Hořký.)

Obsah

PŘEDMLUVA K ČESKÉMU VYDÁNÍ

1 ÚVOD DO ŽIVOTA PO MILÁNSKU

2 MILÁŇANKA MÁ SVŮJ STYL. NÁVOD K POROZUMĚNÍ

3 MILÁŇAN MÁ SVŮJ STYL. NÁVOD K POROZUMĚNÍ

4 U MILÁŇANKY DOMA

5 MILÁNSKÝ DESIGN

6 JAK O SEBE MILÁŇANKA PEČUJE

7 LITERÁRNÍ MILÁN

8 S MILÁŇANKOU V BARU A V KAVÁRNĚ

9 S MILÁŇANKOU NA OBĚDĚ

10 LABUŽNÍKEM PO MILÁNSKU

11 PO MILÁNĚ NA KOLE

12 MILÁŇANKA VE ZMENŠENÉM VYDÁNÍ

13 KDE V MILÁNĚ PŘESPAT

14 (RYCHLÝ) ÚTĚK Z MĚSTA

PODĚKOVÁNÍ

Předmluva K ČESKÉMU VYDÁNÍ

Milán, jeho energii i vír velkoměsta jsem poznala jako mladá.

Ještě teď si vybavuji pocity ihned po příletu: strach se mísil se vzrušením a mně připadalo, že přihodit se může a má úplně všechno.

Byla jsem v kolébce onoho pokroku devadesátých let, který přispěl k zásadní změně společnosti i životního stylu. A zdálo se, že vše má svůj počátek právě v Miláně, který jsme my cizinci znali jako „město, kde se dobře pije“. Naštěstí již odzvonilo kultu budování dokonalé image, která v předešlých letech platila takřka za náboženství, a konečně se našel prostor pro bytí, bytost a vlastní styl. Takže i pro mě. Mé vrstevnice se dělily na ty, které protestovaly proti válce v Zálivu a ty, které toužily na vlastní oči spatřit talentovou show Karaoke a jejího moderátora Fiorella; na ty, které snily o kariéře televizní hvězdy, a ty, které se obávaly následků korupčních afér a atentátů; na ty, které s walkmanem na uších a bookem v ruce doufaly, že si jich všimne nějaký módní návrhář, a ty, které si — v domnění, že Milán je tak trochu Hollywood — nenechaly ujít jediný večer v klubu Shocking nebo v Caffè Roma, aby „byly vidět“. A pak jsem tu byla já, mladá cizinka, pro kterou Milán znamenal zejména práci. Proto jsem také přijela. Rodina mě potřebovala. Pamatuji si tedy chlad milánských rán a nekonečné dny strávené mezi cvakáním fotoaparátů a zkoušením šatů. Pamatuji si domy z osmnáctého století i moderní haly, luxusní sály i stísněné kamrlíky, do nichž jsem vcházela v letních i zimních modelech a pokaždé s jiným účesem.

Neměla jsem mnoho času důkladně prozkoumat kouzelné milánské dvory, Parco Sempione, Castello Sforzesco, muzea, a nakonec ani bary, kam mladí a bezstarostní chodí „předvádět“ své bombery a martensky.

Můj život byl na stránkách novin a předváděcích molech.

Ale Milán, to byli a dosud jsou lidé, kteří v něm žijí. Mě přijali jako dceru. Ona pověstná milánská mlha rozhodně není v srdcích žen a mužů, které jsem měla to štěstí poznat.

To oni byli mými průvodci.

Právě díky nim jsem Milán poznala.

Viděla jsem proslulé pavlačové domy, zažila jsem ten kouzelný zmatek u kanálů Navgli, prohlížela si haraburdí na trzích s použitým zbožím, rozplakala jsem se nad impozantností a dokonalostí dómu. V historické čtvrti Brera jsem ochutnala vyhlášené risotto alla milanese, v baru Radetzky jsem usrkávala víno, v „univerzitní zóně“ Città Studi jsem jedla vynikající sushi. Viděla jsem výstavy v Palazzo Reale a v Triennale, umělecká díla v Accademia di Brera, listovala jsem fotografiemi na Corso Como 10. V neděli ráno jsem se prošla kolem stadionu Arena, ve Scale jsem viděla první operu v životě a v muzeu na piazza Santa Maria delle Grazie Leonardovu Poslední večeři.

A také outlety na via Montenapoleone, obchůdky s použitým zbožím, knihovny, kina v centru města i aperitivy v hotelovém klubu Diana.

Před několika lety přede mnou toto město otevřelo brány své charitativní činnosti a já jsem mohla pochopit jeho neokázalou štědrost. Když mi čas dovolí, věnuji se dětem bez rodin, o které se již šedesát let stará jisté sdružení.

Mým oblíbeným podnikem se staly SOS dětské vesničky!

Od devadesátých let uplynula spousta času, můj život se změnil… ale Milán zůstal stále tím „velkým Milánem“.

Alena Šeredová

1

ÚVOD DO života PO MILÁNSKU

Milán není velkoměsto, ale malé město s velkými ambicemi. Odjakživa. Tento rys se odráží v politice, architektuře, v uměleckých i literárních směrech, které se zde zrodily. (Milán dal světu futurismus a s ním i definici „-ismu“. A nebýt jeho náklonnosti nejdříve k Ludvíku XII., později k rodině Sforzů, Leonardo da Vinci by neopustil dobré milánské bydlo a nikdy by neprodal Monu Lisu Františku I.) Dalším typickým rysem je pak až urputný smysl pro mecenášství a dobrovolnictví, což v ostatních italských městech nemá obdoby. Fabbrica del Duomo, Biblioteca Ambrosiana, noční život v barech, centrum módy a designu jednadvacátého století, to vše je Milán. Různé tváře města jsou mezi sebou propojeny, tvoří celek, který nám může připadat lehce úsměvný, ale musíme ho přijmout, abychom pochopili… Jak je možné, že město, kde vzdálenost od jednoho konce k druhému měří zhruba stejně jako v Paříži úsek mezi náměstími place des Pyramides a place de l’Etoile, úspěšně drží krok s Paříží, Londýnem a New Yorkem; že se jim vyrovná v tom, čemu se říká současná popkultura; a že celý svět sleduje a napodobuje módu, design, umění, gastronomii i životní styl à la Milán. V tomto maličkém, kruhovitě uspořádaném jádru nekonečných mikrokosmů ožívá každodenní realita jednotlivých čtvrtí. Napříč městem vládne nezaměnitelný duch, který zapříčiní, že se typická Miláňanka zastaví na kus řeči spíše s květinářem než s majitelem baru, který právě „frčí“. (Výjimka potvrzuje pravidlo — v Miláně hned tři: být in, být trendy a postihnout vše „napříč styly i vyznáním“.) Je to vliv historie i specifického smýšlení. A je to též důvod, proč se „Pět milánských dní“ uskutečnilo právě v Miláně a ne třeba v Benátkách, Římě či v Paříži, městech, která od sebe lidové a šlechtické revoluce vždy pečlivě oddělovala. Milán je místem, kde prý ještě před pár lety oslovoval mlékař své urozené sousedy „naši boháči“ a kde Honoré de Balzac ráno s údivem četl na mnoha krámcích jména šlechtických rodin, jejichž hostem byl předešlého večera. Na rozdíl od Francie nemají Miláňané šlechtu vojenskou ani šlechtu úřednickou, méně je též hradů a zámků. Sforzové jako první přišli s demokratickým systémem, a tak si nějaký šikovný měšťan — zejména obchodník — sem tam pořídil šlechtický erb. Tečka.

Odtud plyne milánský pragmatismus i respekt ke všem, kdo tvrdě pracují, stejně jako špatně skrývané opovrhování lenochy a flinky. Pravý Miláňan, okouzlující a s dobrým vkusem, ať už bankéř či generální ředitel některého z módních domů, má několik málo poznávacích znamení: na kole jezdí i uprostřed zimy; nosí buď semišové šněrovací polobotky, anebo velmi obnošené mokasíny; má slušné znalosti v oblasti botaniky a jejího využití; v sobotu ráno zásobuje rodinu četnými tituly denního tisku.

Typickou Miláňanku nepoznáte tak snadno, zajisté však bude podobná dvěma sestrám z rodu d’Este, Beatricii, a zvláště Isabelle. Druhá z nich vedla lítý boj s francouzským králem Ludvíkem XII., neboť chtěl nechat roznést po Paříži, že její účes „nedostojí módě pařížské dámy“. (Miláňanka se tudíž rozhodně nebude podobat markýze de Montespan známé svým bláznivým utrácením a šaty se zvýšeným pasem, pod nimiž ukrývala nelegitimní těhotenství.) Miláňanka je — podobně jako dokonalá interpretka milánského stylu Miuccia Prada — měšťačka se sklonem k ikonoklasmu; je přímá a ráda vtipkuje jako Andrée Ruth Shammanová; je pragmatická jako Diana Braccová; má smysl po sebeironii a sebepozorování jako Giovanna Mezzogiornová. Ta se sice narodila v Římě, ale jelikož patří ke klanu Sacchiů (zakladatelem byl Filippo Sacchi), je to Miláňanka, ať chce nebo ne. (Miláňan, který k smrti rád používá cizí jazyky, by nejspíš prohlásil, že nezařadit Mezzogiornovou mezi Miláňanky by bylo „faux pas“.) Miláňanka má „své“ školy, „svá“ gesta, své opěrné body, své zákony. Absolutně odmítá boty s moc otevřenou špičkou, červeně nalakované nehty, příliš hluboký výstřih, výrazný make-up. Používá zdrobněliny i lehce familiérní tón („ta naše Lina“, „ten náš Dodo“), který jí dodává jistotu vlastního teritoria, jímž proplouvá tak trochu jako snobská panička, tak trochu jako hraběnka Maffeiová. Co se týče sex-appealu, je méně sebevědomá než Pařížanka, která — jak tvrdí má milá přítelkyně Antonella — když vyjde ráno z domu, vypadá, jako by na sex-appeal měla patent. V zařízení domácnosti a v přijímání návštěv je daleko striktnější než Angličanka: oslavy pořádá pouze pro nejbližší přátele; v roli hostitelky se pak úporně snaží vyrovnat Římance. Na druhou stranu je velkorysá a velkoryse vám věnuje i svůj volný čas (zejména když vás nezná). Má výborný přehled o vývoji všeho, co nese nálepku „bio“, o nejlepších stáncích a trzích ve městě, o nejschopnějším cvičiteli jógy. Neunikne jí ani příjezd nejoslavovanějšího vizážisty, ani módní přehlídka, kterou si nelze nechat ujít. A ona si ji ujít nenechá.

Miláňané obou pohlaví a všech věkových kategorií pobývají ve městě od pozdního nedělního večera do časného pátečního odpoledne. Ve zbývajících dvou dnech jsou v zimě na horách (častá destinace je „Courma“, Svatý Mořic nebo Cervinia; méně častá je Cortina, a to jen tehdy, sahají-li rodinné kořeny do Boloně či Říma). Na jaře tráví víkendy u moře (nejlépe mezi „Santa“ a Varigotti, pár ztřeštěnců volí Azurové pobřeží), u jezera (Lago di Como a Lago Maggiore), anebo na venkově. Letní dny opět u moře či na cestách; během návratů se pak dělají úlohy za celé školní pololetí. A konečně tu máme víkendy ve Scale a v divadlech vůbec: nejvíce se brojí proti „turnusům“, které v neděli dopoledne vyžadují více než dvě představení (ta jsou beztak většinou rezervována buď pro starší publikum, anebo pro „neturnusové“ diváky). Zpravidla však na víkend odjíždějí všichni: rodiny, „singles“, módní šílenci, podnikatelé. Není za tím ani tak touha po sportu, jako spíše chuť „změnit ovzduší“ (a to doslova). Důsledkem bývá úžas turistů ocitnuvších se znenadání ve vylidněném městě i oslabená výkonnost prodavačů, kteří v sobotu odpoledne kmitají podstatně méně než jindy. (Pochopte, sobota odpoledne není „běžný nákupní den“: někteří obrážejí obchody hned ráno v době snídaně, někdo nakoupí na venkově, anebo si v podvečer nechá doručit nákup přímo domů. Anebo si ho zkrátka objedná na webu a nazdar.) Naopak v neděli večer jsou pizzerie plné rodin a párů vracejících se z víkendu a sushi restaurace s dodávkou až do domu nestíhají vyřizovat objednávky. Stává se, že Miláňan stráví konec týdne ve městě. Děje se tak v období přehlídek módy a designu (pokud je do nich nějakým způsobem zapojen — a to je často), z pracovních důvodů nebo kvůli nachlazeným dětem. Tehdy se věnuje domu a zejména terase. Tvář Milána by se měla odrážet nejen ve výkladních skříních a domovních fasádách, ale též v elegantních dvorech plných fresek, zeleně a stinných míst. Na Milán by se měl člověk dívat se zakloněnou hlavou a obdivovat balkony i střechy, z nichž často vykukují platany, duby a cedry (ve via Mozart je dokonce palmový lesík!). Pravý Miláňan, typický produkt svého města, má sklony vyprávět vám, jak je Milán zelený, když ho „pozorujete z výšky“. V podstatě má pravdu. Ovšem více než (klášterním) dvorům, zahradám či parkům vděčí město za tento dojem balkonům a atikám. Právě ty z něho nečekaně vytvářejí malou „zahradnickou kolonii“. A to je pouze jedno z mnoha tajemství našeho města.

TŘI nejkrásnější KŘÍŽOVÉ CHODBY
A KLÁŠTERNÍ DVORY

1.
Chiostro grande, San Simpliciano. Velký dvůr benediktinského kláštera San Simpliciano je sídlem Teologické fakulty severní Itálie. Nikde nemají krásnější růže. Vstupuje se z via Ancona, potřebujete povolení.

SAN SIMPLICIANO

2.
Cortile degli Spiriti Magni, Biblioteca-Pinacoteca Ambrosiana. Dvůr knihovny a obrazárny stojí za návštěvu nejen kvůli sochám a kamenným torzům, ale hlavně pro onu klidnou, „nadreálnou“ atmosféru „římského srdce města“.

BIBLIOTECA-PINACOTECA AMBROSIANA

3.
Křížové chodby, chiesa di San Barnaba. Čtyři křížové chodby jsou obráceny zády k soudu a jedna je úžasnější než druhá (krásná je zvláště ta s glycíniemi). Často slouží k různým akcím i módním přehlídkám. Drží dobře.

SAN BARNABA

TŘI nejromantičtější MÍSTA

1.
Rajský dvůr, chiesa di Santa Maria delle Grazie.

Do rajského dvora kostela Santa Maria delle Grazie se vstupuje z via Caradosso. Návštěva se doporučuje v době, kdy kvetou čtyři magnólie u fontány (tedy od konce března do května).

SANTA MARIA DELLE GRAZIE

2.
Pinacoteca di Brera. Sál XXXVII známé obrazárny: hned při vstupu před sebou uvidíte Polibek (Il bacio) od Franceska Hayeze. Pokud on/ona nepochopí a raději si dál bude vyvracet krk ve snaze zhlédnout portréty Manzoniho rodiny (visí přímo nad Polibkem), vyměňte ho/ji za někoho lepšího — vyplatí se to. (P.S. Sál XXXVII je poslední.)

SÁL XXXVII PINACOTECA DI BRERA

3.
Loggia dei Mercanti. Lodžie na piazza dei Mercanti má pozoruhodnou akustiku, a tak na ní můžete zašeptat něco moc něžného tomu, kdo na vás čeká pod klenbami o patnáct metrů dál.

LOGGIA DEI MERCANTI

TŘI muzea, KTERÁ STOJÍ

ZA NÁVŠTĚVU

1.
Studio museo Achille Castiglioni. Foro Bonaparte 27. Do počátků historie designu vás zasvětí průvodkyně Irma a Giovanna Castiglioniovy.

STUDIO MUSEO ACHILLE CASTIGLIONI

2.
Gallerie d’Italia. Její sídlo, palazzo Anguissola na piazza Scala, není zrovna nejlepší ukázkou neoklasicismu, ale umělecká sbírka nadace Fondazione Cariplo a skupiny Intesa Sanpaolo přímo překypuje mistrovskými díly 19. století.

GALLERIE D’ITALIA

3.
Casa museo Boschi di Stefano. Sídlí na via Jan 15 v budově nesoucí rukopis Piera Portaluppiho (dalším jím navrženým, volně přístupným objektem je villa Necchi Campiglio). Jedná se o jakési „muzeum v bytě“, k vidění jsou díla od futurismu po padesátá léta: Soffici, Boccioni, Sironi, Severini, De Pisis, de Chirico, Campigli, Savinio a Paresce. Jeden sál je věnován tvorbě Lucia Fontany.

CASA MUSEO BOSCHI DI STEFANO

TŘI galerie KTERÉ SI NENECHTE UJÍT

1.
MDC Massimo De Carlo, via Giovanni Ventura 5

www.massimodecarlo.it

2.
Lia Rumma, via Stilicone 19

www.liarumma.it

3.
Cardi Black Box, corso di porta Nuova 38

www.cardiblackbox.com

TŘI revolucionářky

1.
Cristina Trivulzio di Belgiojoso. Žena velmi vzdělaná, v útlém věku vdaná i rozvedená. Matka holčičky, jejíž otec zůstal veřejnosti navždy utajen. Podporovala Giuseppa Mazziniho a milánské patrioty, a když jí rakouská policie zabavila majetek, přesídlila do Francie, kde vyráběla krajky a kokardy. Po návratu do Milána se zajímala o programy sociální péče pro pracující, založila první jesle pro chudé děti (tím rozzlobila Alessandra Manzoniho, neb „kdo bude obhospodařovat naše pole, když děti zemědělců chodí do školy?“) a v Turecku zřídila zemědělskou společnost pro italské uprchlíky.

CRISTINA TRIVULZIO

DI BELGIOJOSO

2.
Clara Maffeiová. Ozdoba i duše nejslavnějšího politicko-literárního milánského salonu. S manželem žili odděleně, jejím přítelem byl Carlo Tenca. Uctíval ji Emilio Morosini, Giuseppe Verdi jí neustále psal. Honoré de Balzac ji poznal roku 1837: „Byl bych dal deset let života za to, kdyby mne tři měsíce milovala. V té době jsem za sebou měl již mnoho cest i vztahů se ženami z celé Evropy. Ale žádná na mne neučinila tak hluboký a okamžitý dojem.“ Věnoval jí povídku Falešná milenka (La fausse maîtresse).

CLARA MAFFEIOVÁ

3.
Margherita Sarfattiová. Původem Benátčanka z velmi bohaté rodiny, do Milána přesídlila jako dvacetiletá. Socialistka, kritička umění v listu Avanti. Později se sblížila s Benitem Mussolinim, kterému vedla též periodikum Gerarchia. Roku 1922 založila spolu s galeristou Linem Pesarem, Mariem Sironim a Pietrem Marussigem skupinu „Gruppo del Novecento“. Velmi kontroverzně zapůsobil její Manifest fašistických intelektuálů (Manifesto degli intellettuali fascisti). Po vyhlášení rasových zákonů odjela do Jižní Ameriky, kde pracovala jako novinářka.

MARGHERITA SARFATTIOVÁ

TŘI osudové ženy

1.
Bianca Maria di Cellant, první manželka Ermeta Viscontiho. Popravena roku 1526 v místě, kde se dnes nacházejí hradby pevnosti Castello Sforzesco, za to, že nechávala vraždit své milence. Podle tradice visí její portrét v rouše svaté Kateřiny (autorem je Bernardino Luini) v kostele San Maurizio. Matteo Bandello popisuje její osud ve čtvrté novele („A kdo by zatoužil obličej její v živoucích obrysech spatřit, nechť vypraví se do kostela Monistero Maggiore, a tam, uvnitř, uvidí ji zpodobněnou.“). Když se jí dnes návštěvníci chtějí poklonit, dobrovolníci z organizace Fai jim to rozmlouvají.

BIANCA MARIA DI CELLANT

2.
Giulia Samoyloffová, vnučka generála Potěmkina a snad i milenka cara Mikuláše I. Mrzutá a smyslná. Kolem roku 1840 se u ní scházeli příznivci jediného prorakouského salonu v Miláně. Podle legendy otrávila Vincenza Belliniho rtuťovými kapslemi. Jedno cukrářství slavilo úspěchy se zmrzlinou, do níž se prý přidávala smetana z její ranní koupele.

GIULIA SAMOYLOFFOVÁ

3.
Luisa Casatiová. Dcera bavlnářského magnáta Alberta Ammana, manželka sběratele umění Camilla Casatiho Stampy di Soncino, múza a milenka Gabriela D’Annunzia. Charakteristická vlastnost: marnotratnost. Svými excentrickými modely se stala idolem zaprodanců módních trendů všech dob. Po Benátkách, kde jí patřil palazzo Venier (dnešní Museo Guggenheim), se procházela s gepardy na vodítku.

LUISA CASATIOVÁ

2

MILÁŇANKA MÁ SVŮJ STYL.
Návod k porozumění

Po městě, kde se pod pojmem dlažba rozumí kočičí hlavy a jiné nahodile roztroušené kameny (alespoň v centru tomu tak opravdu je), chodí Miláňanka v balerínách. Již to by o ní mohlo napovědět mnohé. Na každý pád je sebejistá a umí si poradit. Stoický klid od ní však nečekejte. Je tak trochu umanutá: v duchu chová nevraživost k „těm, kterým zpod nohavic vykukují podpatky“, a to i tehdy, kdy by menší podpatek prospěl správnému držení těla a chůzi dodal švih. Ženu z Milána většinou bezpečně poznáte i na dovolené. Určitý typ Miláňanek — na věku nezáleží — je totiž nezaměnitelný: upnutá polokošile, ale ne příliš, pár kalhot s proužkem (no ano, znalá italské módní terminologie, používá Miláňanka singulár i tehdy, kdy by pomnožné číslo znělo mnohem lépe, takže nejspíš neřekne „kalhoty“, ale „pár kalhot“). Tedy, tento pár kalhot může být i jednobarevný, zcela jistě ale bude mít cigaretové nohavice těsně nad kotník. Na nohou pak má pár balerín v jemných barvách značek Porselli či Spelta (žádný podpatek, rovná platforma), takže pokud je neumí nosit s grácií, výsledkem je chůze à la kachna. Jednoho dne se může rozhodnout, že se bláznivě odváže a — z úcty k dokonalému designu — zakoupí jedny sandály s kovovým páskem značky Giuseppe Zanotti. Nikdy ji ale neuvidíte frivolně kráčet v lodičkách na podpatku nebo v lakovaných botách křiklavé barvy, nikdy se neukáže s hlubokým výstřihem nebo výrazně nalíčená. Koupí-li si Miláňanka nějaký módní kousek překračující běžnou normu, předvede se v něm jinde: v Paříži, „kde se dobré oblečení ještě nosí“, v Londýně, dokonce i v Římě, „kde sice dobré oblečení nikdo nenosí, ale s trochou odvahy se o to člověk může pokusit“.

A nikdy, opravdu nikdy se Miláňanka nepřevléká, když si má vyjít na večeři. Bylo by to jako usvědčit se z lenivosti, což je vlastnost zastoupená v Miláně stejně jako kdekoli jinde, ale právě v tomto městě se málokdy těší veřejné úctě. I během večera ve dvou strhne syn milánské matky okamžitě spoustu bodů dívce, jejíž vzhled prozrazuje, že „už toho vyzkoušela příliš“. („Je roztomilá, ale to se opravdu pořád jenom obléká a převléká?“) Takže ve městě módy je zvykem oblékat se dobře, dokonce velmi dobře, ale ne pro pouhý dojem, ne za účelem „vypadat“. Nový střih Prada? Ano, ale bez křišťálových ozdob. Potisk Etro? Proč ne, ale ten nejméně nápadný. Bottega Veneta? Naštěstí s Tomasem Maierem nehrozí riziko, že by oblečení budilo přehnanou pozornost. Zvířecí vzory nepřicházejí v úvahu, ledaže by byly použity důmyslně (a uznejme, že důmyslně nejsou použity téměř nikdy). Ne náhodou se střízlivá umírněnost značky, jakou je Jil Sander, uchytila z celé Itálie nejlépe právě v Miláně. Jediné, co si Miláňanka povolí, je etno styl, který z ní „dělá“ vzdělanou cestovatelku (ale i v tomto případě je dost umírněná, protože do deprimující škatulky „stará baba zastydlá v šedesátých letech“ se sklouzne velmi rychle). Anebo vsadí na klasickou velkou značku, kterou často považuje za součást rodinného dědictví. V diáři milánské ženy zajisté nechybí pár adres luxusních obchodů z prestižních ulic tvořících tzv. „čtyřúhelník módy“ (quadrilatero della moda), zejména když bydlí někde poblíž. Nesrovnatelně více adres však patří butikům „známé jedné známé“, tedy starobylým obchůdkům, do nichž ji naučila chodit ještě maminka. Nejvíce je jich v části města z 18. století mezi čtvrtěmi Brera a Moscova, v ulicích, kde na vás dýchne duch Leonarda da Vinciho, mezi corso Magenta a via Torino. Najdete je i dál, pokračují až k té směsici období a barev, jakou je čtvrť Ticinese. A všechny jsou v ulicích, po nichž se na podpatcích chodit prostě nedá!

Z čehož
vyplývají…

PRAVIDLA MILÁNSKÉHO
stylu

1.
Budit dojem „měla jsem šťastnou ruku“

Myslím tím: otevřu skříň a obléknu si to první, co mi přijde pod ruku. A náhodou se to k sobě opravdu hodí. Možná namítnete, že v šatníku přetékajícím okrově hnědými svetříky, čelenkami a botami na nízkém podpatku nehrozí žádné větší nebezpečí. Pletete se. „Umění“ stát se nudnou a nenápaditou zvládne každá žena za pár vteřin. Právě Miláňanky čelí tomuto riziku poměrně často.

2.
Hlavně míchat

Pravidlo vychází z bodu 1 a takřka fyzicky brání každé Miláňance oblékat se od hlavy až k patě do jediné značky. Naprosto „out“ je viditelné logo na pásku, kabelce, tričku…

3.
Ubrat

Stále platí stará dobrá rada našich babiček: než odejdu z domu, podívám se do zrcadla, sundám minimálně jeden šperk a odložím jeden doplněk. (Nebojte, nemyslím ani top, ani košili… A když už, tak ty později.)

4.
Nebát se „velké investice“

Ještě před čtyřmi lety bylo (dokonce i v Miláně) přijatelné dopřát si malý výstřelek a předvést ho na veřejnosti. Dnes už to nikde neplatí. Tím méně v Miláně, kde se dodržuje pravidlo „utrácet pouze za velmi kvalitní věci“. Lepší jediný dokonalý kousek za sezonu, který vynosíte a po letech ho „přepustíte“ dcerám, než deset hadříků, které nakonec beztak vyhodíte. A ještě tím zamoříte ovzduší.

ABSIDE

Jmenuje se „Apsida“ a skutečně stojí přímo vedle apsidy kostela San Nazzaro Maggiore, pár kroků od Státní univerzity. Za názvem obchodu s módou a knihami se však skrývá akronym jeho majitelů Alessandra a Barbary Sideových. Tento „crossoverový“ pár prodává oblečení i doplňky z recyklovaných materiálů a z odložených textilií (Lavgon, Van Reimersdahl, Tcheka & Cuss Cuss). Objevíte zde půvabné náušnice a možná také poklad — často i první vydání knih posbíraných na půdách. Miláňanka ráda uvěří, že je „shopping“ nedílnou součástí kulturního života.

VICOLO SANTA CATERINA 1

TEL. 02 58315234

WWW.AB-SIDE.IT

AMEDEO D ROOM

Konečně se na adrese zbožňované mladými objevila verze pro „maminy“ a „starší 25 let“! Koupíte tam baleríny Coolway, měkké chlupaté holiny Muk Luk i opravdu cool džíny. A navíc se vám budou věnovat, zejména v sobotu odpoledne, což by se vám ve velkých obchodech na corso Vercelli nejspíš nepoštěstilo. Miláňanky se rády nechávají hýčkat.

LARGO SETTIMIO SEVERO 6

TEL. 02 43998641

WWW.AMEDEOD.IT

ASPESI

Vzdělaný a zábavný. Alberto Aspesi je z těch, kteří milují duchaplnost a nevtíravé způsoby. Nabízí krásné kalhoty dokonalého střihu. Po celé jedno desetiletí byla pojmem jeho péřovka: všichni ji museli mít. A pojmem je vlastně celý tento butik navržený studiem Antonia Citteria pod taktovkou uměleckého ředitele Dirka Van Dorena. Ve dvoře areálu je restaurace Bacaro del Sambuco. Vidět musíte obojí. (Já mám ráda i jeho obchod v Římě na via del Babuino; vždycky si odsud odnesu něco malého „do domácnosti“.)

ALBERTO ASPESI

VIA MONTENAPOLEONE 13

A VIA BIGLI 4

TEL. 02 861792

WWW.ASPESI.COM

CO DODAT

„Spíš než butik je to lekce z architektury.“

BABY DOLL

Nenechte se odradit příliš odvážnými kousky spodního prádla, které mají ve výloze. Kolem výlohy musí zkrátka projít všechny (od intelektuálek po modelky), aby si objednaly podprsenky na míru a neviditelná saténová tanga pod společenské šaty. A taky krajkové sety. Sestry Tripodiovy (Mara, Roberta a Bruna) vedou podnik již třicet let, takže znají nejen každou chybičku naší postavy, ale i „fígl“, jak ji skrýt. Exkluzivní podnik, kde si vyberete dle libosti.

VIA CUSANI 14

TEL. 02 86463540

AGUA

DEL CARMEN

Oblečení a kabelky jsou stejně rafinované jako v butiku Nia na via Vittoria v Římě. A každý se vás okamžitě zeptá, kde jste je koupili, protože toto zboží se na obálkách časopisů neobjevuje. Kromě úžasných náušnic zde pořídíte třeba i „The laundress“, řadu těch „nej“ pracích prostředků na kašmír a hedvábí.

VIA CESARE CORRENTI 23

TEL. 02 89419244

WWW.AGUADELCARMEN.EU

ALTALEN

V jedné z nejoriginálnějších milánských čtvrtí si zřídily svůj kloboukový ráj návrhářky Nafi de Luková a Elena Todorsová. Hučky, barety, buřinky, kabelky a jiné extravagantní doplňky z netradičních materiálů si mohou dovolit i velmi mladé ženy, aniž by se finančně zruinovaly. Každý kus je unikát, a tak se místní zboží občas objeví i na módních přehlídkách.

VIA BENVENUTO CELLINI 21

TEL. 02 87034435

WWW.ALTALEN.IT

BANNER

Stylistka Stella Jeanová si ještě ani nepřevzala cenu za objev roku, a její dílo už putovalo do výlohy trendy butiku Rosy Biffiové. Dělí se o ni s Durem Olowuem, Alexanderem Wangem, ale i slušivými šatičkami značky Gio Guerreri a džínsy Acne a J Brand. Mladí nadějní stylisté a návrháři bojují během týdnů módy o možnost zde vystavovat. Jednou byl dav před vchodem tak obrovský, že vyhazovači dovnitř nepustili ani božskou Rosy.

VIA S. ANDREA 8/A

TEL. 02 76004609

WWW.BIFFI.COM

CO DODAT

„Rosy Biffiová stvořila dějiny milánské módy.“

DESATERO milánského stylu

(NĚKTERÉ BODY JSOU NAVÍC, NĚKTERÉ SCHÁZEJÍ)

CO ROZHODNĚ

NE:

* Miláňanka nenosí bílé lodičky, kozačky, sandály, zkrátka vůbec žádné bílé boty. (Výjimkou může být svatební den. Ale také nemusí.)

* Miláňanka nenosí boty s otevřenou špičkou, které by odhalovaly více než dva články prstů na nohou.

* Má-li už Miláňanka něco „odhalit“, zvolí záda a klíční kosti. Je to dost sexy.

* Miláňanka „neobléká“ šperky před polednem.

* Miláňanka si lakuje nehty na nohou (ty si pěstí), ale nikdy nehty na rukou (ty si udržuje). Nikdy nemá nehty dlouhé, umělé ani ozdobené.

* Miláňanka nenosí oblečení se zvířecími vzory (jediná výjimka je halenka ke krku značky Yves Saint Laurent pod sako s proužkem; ale nikdy večer).

* Miláňanka nemá v šatníku boty, bundy ani sukně z barevně lakované kůže. (Jistě, Jerry Hallová byla ve večerní róbě a zlatem protkaném bomberu fantastická; ale to bylo v newyorském Studiu 54. A navíc v roce 1978.)

* Miláňanka nenosí topy s krajkově lemovaným výstřihem. (Krajka vykukující zpod kostýmu připomíná v lepším případě kariéristku z roku 1983, v ostatních případech… zcela nemilánský styl.) Když už, oblékne si je pod pánský kardigan.

* Miláňanka nevypustí dech v džínsech.

* Miláňanka neoslepí spolustolovníky knoflíkem, který uletí z „napěchované“ blůzy.

* Miláňanka (bohužel) miluje pastelové barvy a černou (není to vždy dobrá volba).

* Miláňanka popírá, že by si kdy byla obula barevné semišové kozačky s třásněmi. (Mea culpa, i já jsem v mládí podlehla americkému stylu.)

* Miláňanka každého věku má až nezdravou závislost na čelenkách. Nikdo nechápe proč.

CO ROZHODNĚ

ANO:

* Miláňanka zbóóóžňuje nízké pánské šněrovací boty. I z malé holky udělají šarmantní osobnost.

* Miláňanka nosí pouze takové džíny, v nichž její postava
(ať je jakákoli) nebude vypadat směšně.

* Miláňanka se ráda pochlubí šperkem po babičce.

* Miláňanka ví, kde koupit pravou pašmínu.

* Miláňanka má ve skříni alespoň jednu klasickou černou koženou bundu: pravou, naprosto strohého střihu, velmi obnošenou.

* Miláňanka má malou sbírku dobře střižených sak (modrých, černých, tmavě šedých, občas bílých z přírodního hedvábí — v tom případě ale nikdy se stojáčkem). Nosí je k džínům, stažená páskem, k dlouhé či polodlouhé sukni (k šatům ne, leda si k dlouhým večerním vezme sako pánského střihu).

* Miláňanka má též sbírku bílých halenek, které nosí vždy a všude. Často i večer.

* Miláňanka nosí podprsenku, ale nikdy ji pod oblečením neukazuje. (Kdysi byly na podprsenkách knoflíkové dírky, aby se ramínka udržela pod oblečením. A několik stylistů s dobrým vkusem se k tomuto nápadu vrátilo, takže je pouze potřeba se ho zase naučit používat. Když nám vykukuje ramínko podprsenky, vypadáme neupraveně, což muži většinou nesnášejí.)

* Miláňanka ze značkových oděvů sundává etikety.

* Miláňanka se líčí málo, ale v kabelce má vždy připravený kompaktní pudr a/nebo kosmetické ubrousky pro případ, že by se jí leskl obličej.

* Miláňanka má nejraději plisované sukně typické pro značku Prada.

* Miláňanka dává přednost jedinečnému kousku oblečení a neznámému stylistovi (nejlépe pochází-li ze Středního východu nebo z Japonska).

CAVALLI

E NASTRI

Během let otevřela Claudia Jesiová již tři butiky s vintage oblečením a bytovými doplňky. Já mám nejraději prostory ve via Gian Giacomo Mora, kde půvabná paní Piera nabízí luxusní čelenky a mini kloboučky s krajkou a květinami (no ano, já vím, ale prostě nemůžu odolat). Gucci, Chanel, Gherardini ve své někdejší slávě a slušný zástup jmen, která se vracejí. Miláňanky mají tendenci vybírat si trapézové šaty ve stylu šedesátých let (bez uzardění je může nosit pouze ta, která vypadá, že stála modelem pro rachitické sochy Alberta Giacomettiho). Pro ty ostatní — mnou počínaje — je tu nekonečný výběr kolových sukní ve stylu let padesátých. A ty sluší vždycky každé.

VIA GIAN GIACOMO MORA 3 A 12

TEL. 02 89409452

WWW.CAVALLIENASTRI.COM

CO.CO

Máte na programu tematický večírek? Pak se vám adresa CO. CO bude hodit. Ve skutečnosti se jedná o dva butiky. V prvním, na via Varese, můžete vybírat z typické kolekce upřednostňující jednoduché tvary a nevídané barevné kombinace. V tom druhém, který je o pár metrů dál, pak naleznete úžasnou sbírku šatů, klobouků a bot od dvacátých let až po současnost, které si lze zapůjčit. Chodí sem všichni od filmu a reklamy.

VIA VARESE 4 A VIA GIANNONE 4

TEL. 02 29006562

BRUNELLO

CUCINELLI

O pozvánku na prodej za zavřenými dveřmi ke konci sezony je zájem a jeho kašmírové kousky jsou kvalitní a stylové. Ale Brunello si získal srdce Milána i programem na obnovu umbrijské vesnice, v níž žije. Sociální angažovanost vítězí v očích Miláňanů (i milánské Madonky shlížející z dómu) již od 19. století, kdy Crespiové založili u bran města dělnickou obec nesoucí jejich jméno (je na seznamu UNESCO a stojí za návštěvu).

VIA SPIGA 15

TEL. 02 76028061

WWW.BRUNELLOCUCINELLI.COM

FERRAGAMO

Miláňané mají rádi příběhy hrdinů, kteří se společensky angažují (Salvatore), i příběhy rodinné (všichni Ferragamovi), takže si většinou nenechají ujít žádnou událost, přehlídku ani výstavu, kterou tento neapolsko-florentský klan zorganizuje. Miláňanky milují „návrat starých časů“ (příkladem budiž lodičky Audrey s páskem a otevřenou špičkou, které byly skutečně navrženy pro Hepburnovou a těší se větší oblibě než ty klasické). Miláňanky mají též rády „limitované edice“ a v podstatě celou tu solidnost, která se za značkou skrývá; v poslední době začaly u Ferragama oceňovat i strohá psaníčka, kterým říkají clutch. Sice je to správně, ale není v tom moc patriotismu.

VIA MONTENAPOLEONE 3

TEL. 02 76000054

WWW.FERRAGAMO.COM

GHERARDINI

Mezi „milánské Florenťany“ patří též Braccialiniovi (zakladatelka Carla je dost činná i v museo Poldi Pezzoli). Nabízejí množství značek, ale „věčné dívky“ oslovuje zejména Gherardini šedesátých let. V poslední době stoupl zájem o historické modely „Lisa“ a „Bellona“ (Florenťané umějí vytvářet přezdívky i neologismy), objevily se též jedinečné kousky na objednávku. Miláňanka — alergická na styl „odvážná školačka“ — to kvituje s povděkem.

VIA SPIGA 8

TEL. 02 76000171

WWW.GHERARDINI.IT

CONCEPT STORE A JEHO POČÁTKY

Milán měl vždy sklony experimentovat v obchodní sféře. (Bratři Bocconiové, obhájci univerzity, která dnes nese jejich jméno, měli ve svých skladech Aux Villes d’Italie tak kvalitní a vybrané zboží, o jakém se tehdy francouzským či anglickým obchodům — až na Liberty — ani nesnilo.) Nicméně je třeba zatleskat Carle Sozzaniové, a to hned ze dvou důvodů: zaprvé doslova „udělala“ celou jednu část Milána (buďme spravedliví, před rokem 1991, kdy otevřeli 10 Corso Como, se málokdo dostal dál než k Trattoria delle Langhe). Zadruhé přizpůsobila concept store italskému (a nejen milánskému) stylu nakupování. Její multifunkční prostor (galerie-knihovna-restaurace-butik-hotel o třech pokojích) se stal součástí zvyklostí města i zákazníků. Otevřeno je celý týden, některé dny až do pozdních večerních hodin. Tato okouzlující budova s dvorem a pavlačí se líbí zejména mladým, kteří zde občas přijdou na chuť fotografování, i mladým umělcům z celého světa. Nakupovat můžete též online na 10corsocomo.com, „outlet“ naleznete ve via Tazzoli 3. Ale stojí za to vidět na vlastní oči exkluzivní kousky, které jsou mnohdy za překvapivě dostupné ceny. (Na návštěvu si vyčleňte minimálně hodinu, „na skok“ se sem zajít prostě nedá.)
Tel. 02 654831, www.10corsocomo.com

GIANVITO ROSSI

Gianvito se od otce naučil mnohé, i to, jak skloubit odvážnost s elegancí. Jeho boty jsou velmi ženské, často velmi vysoké, nikdy ale nepřekročí míru. Obchod se nachází v neorenesančním palazzo Bagatti Valsecchi, z něhož čerpá inspiraci pro výběr barev. Místnosti působí uklidňujícím dojmem, boty jsou vystaveny s grácií. Člověk by si je zde zkoušel hodiny a hodiny.

VIA SANTO SPIRITO 7

TEL. 02 76280988

WWW.GIANVITOROSSI.COM

ZAPIŠTE SI

„Dokonalé lodičky pro Miláňanku: sexy, vysokánské, ale stylové.“

GIÒSA

krokodýlí butik

Jedna z adres, které si Miláňanky velmi chrání. Butik najdete v uličce pár metrů od chiesa del Carmine. Provozovatelé, Giorgio Santamaria s dcerou Rossellou, dříve pracovali pro mnoho značkových obchodů. Od roku 2004 vám zde na míru vytvoří tašky i jiné doplňky z krokodýlí kůže. Barvy jsou mnohdy až neuvěřitelné: citronová žluť, tyrkysová, neonově zelená, pařížská modř, oranžovočervená. Tašky a kufry (ach ano, pár šťastlivců si je zde ještě objednává) se vyrábějí ve spolupráci se zákazníkem: společně se vybírá materiál, způsob opracování, tvar, detaily. Specialitou jsou vaky z matné krokodýlí kůže, jejichž tvar byl inspirován sáčky ze supermarketu.

VIA CIOVASSO 6

TEL. 02 86997441

WWW.GIOSAMILANO.COM

KDYŽ JE POTŘEBA DÁT VĚCEM nový KABÁT

Artigianoteca

(viale Premuda 1,
tel. 02 55192855;
www.artigianoteca.it)

Zůstalo jich už jen pár, v Miláně jsou prakticky sami. Naštěstí sídlí přímo v centru. Spravují (možná až „restaurují“) dámskou i pánskou obuv, a to i drahých anglických značek, jakou je například John Lobb. A hlavně zde čistí tašky, pásky a kufry. Jedná se o tajnou adresu stylistů, kteří zde těsně před módní přehlídkou nechávají tu něco opravit, tu upravit.

Laboratorio Sartoria Melluso

(corso G. Matteotti 1;
tel. 02 76394981)

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Šik po milánsku.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.