Příběhy podnikatelů

Jiří a Láďa propadli betonu. Martin vybudoval online síť pro půjčování aut

Jiří, Ladislav a Martin objevili tržní niky. Nenechali se odradit krizovou dobou a vydělali na tom. Dnes je jim Česko malé a míří do zahraničí.

Gravelli vyrábí interiérové a exteriérové výrobky z betonu. Arounded pronajímá auta. Na první pohled odlišné projekty mají něco společné. Stojí za nimi mladí podnikatelé, kteří startovali byznys v době, kdy kolem vládla krize a skepse. Je krize nakopla a navíc našli díru na trhu.

Výhody postavené na minusech

Zakladatel Gravelli Jiří Peters si beton oblíbil už jako malý kluk v 90. letech, kdy se svým tátou stavěl dům. Už tehdy jsem měl touhu vyrobit z betonu nějaký hezký interiérový prvek. Nikdo to ale nechápal. Lidé v České republice měli betonu dost, setkávali se s ním na sídlištích a rádi ho neměli, vzpomíná Jiří. K betonu se seriózně vrátil v roce 2009 při studiu na Stavební fakultě ČVUT. Se svými dvěma kamarády začali hledat, jak s betonem pracovat. Když končil vysokou, se společníky se rozešel a do své firmy přizval Ladislava Eberla, s nímž nyní značku Gravelli vlastní. Po gymnáziu jsem se chtěl stát lékařem. Nejdřív mě zajímala kardiologie, ale to mě brzy přešlo. Plánoval jsem si tříleté studium dentální hygieny, což je pro mne obor s velkým potenciálem, vrací se Ladislav ke své osobní historii. Nejdřív stíhal studium i Gravelli, ale postupně u něj zvítězila ta kreativnější cesta. Od malička jsem se snažil něco prodávat a tak jsem si řekl, že se do toho s Gravelli opřu, směje se Ladislav, který má na starosti prodej a marketing.

Autor: Foto: Ondřej Hošt, IINFO.cz
Jiří Peters a Ladislav Eberl, Gravelli

Na betonu nejdřív hledal všechna negativa – vysokou hmotnost, chladnost povrchu, pórovitost, předsudky spotřebitelů s ním spojené… A začal s Jiřím pracovat na jejich odstranění. Z největších slabin betonu jsme udělali největší přednosti, shrnuje Ladislav základní filozofii. Díky tomu už Gravelli nekonkuruje jen pohledovému betonu, ale také výrobkům z kamene, skla, plastu… Jejich trh se maximálně rozšířil. Dnes třeba vyrábíme i betonové ozvučnice, které se běžně vyrábějí ze dřeva, uvádí jeden čerstvý příklad z oblasti akustiky a poukazuje také na jejich novou řadu osvětlení.

Spolupráce Jiřího a Ladislava zajistila, že šel technologický vývoj ve firmě od začátku ruku v ruce s obchodní a marketingovou strategií. Spolupráci si chválí a mít společníka, který se na věc dívá odlišnýma očima, by doporučili i dalším začínajícím podnikatelům. V marketingu přitom sází především na reference a osobní doporučení.

Našli díru na trhu

Museli jsme například ošetřit povrch betonu tak, aby se v interiéru nepoškodil. Normálně totiž dobře saje, což by byl třeba u kuchyňské desky problém, popisuje Jiří jeden z detailů tříletého vývoje postupů a metod zpracování betonu. Na ostrý trh vstoupila Gravelli letos v únoru a ve svém produktovém portfoliu má betonové interiérové i exteriérové vybavení. Na letošním festivalu designu Designblok mladí podnikatelé představili svůj nově vyvinutý materiál – prosvětlený beton, který prodávají pod obchodní značkou LiCrete®. Našli jsme díru na trhu, vyvinuli jsme beton, který všemi směry propouští světlo. Tak jsme vlastně vytvořili konkurenci luxferu, vysvětlují Jiří s Ladislavem, jak dostali beton do pozice nástupce skleněné tvárnice. Postupně také vymýšleli, na co by jimi zpracovaný beton mohl být vhodný – jsou to mimo jiné nosné příčky v interiérech, prosvětlené schodišťové stupně, stoly, koupelny a sprchové kouty. Před sebou mají projekt, v němž chtějí vyvinout betonovou desku o síle pouhých 8 milimetrů, která bude mít oproti stávající technologii velmi vysokou tahovou pevnost.

Čtěte také: Kluci studovali vysokou a teď ručně vyrábějí dětský nábytek. Přečtěte si poutavý příběh

Martin Halík je internetový designer, od dvanácti let tvoří weby a za sebou už má několik online projektů. Teď většinu svého pracovního času věnuje projektu Arounded. Ten je založený na tom, že dává online dohromady lidi, kteří chtějí pronajmout svá auta a ty, kteří si je chtějí za poplatek vypůjčit. Můj společník Pavel Smílek hodně cestuje. Létá a v místě přistání si potřebuje půjčit auto. Velké sítě autopůjčoven jsou ale šíleně drahé. Ve velkých městech přitom vždycky stojí hromada nevyužitých aut, které by si mohl člověk za poplatek půjčit, popisuje Martin serveru Podnikatel.cz kořeny Arounded. Pavel znal také couchsurfing (internetovou službu a síť bezplatného ubytování v soukromí), což ho inspirovalo. Pavel vymyslel Arounded a pak s projektem přišel za mnou. Mně ale chyběla monetizace projektu, říká Martin. Inspirovali se proto ještě obchodním modelem startupu Airbnb, jehož prostřednictvím lidé pronajímají byty, domy, ostrovy a hrady. Obchodní model Arounded je jednoduchý: majitelé aut si účtují částku za pronájem a podnikatelé zprostředkovávají pojištění a služby, za což si berou 15procentní provizi.

3 tipy přímo od profesionálů

Autor: Ondřej Hošt / Iinfo
Ladislav Eberl a Jiří Peters

Jiří Peters a Ladislav Eberl, Gravelli

Jak jste řešili vstupní investici, která v případě výroby asi není zanedbatelná?

Jiří: Nejsme zatížení žádným úvěrem, nemáme jedinou půjčku. Investovali jsme jen vlastní našetřené peníze a finance, které generuje firma a jež reinvestujeme. Dnes všichni říkají, že když nemáte kontakty a dva miliony v kapse, nemáte ani začínat. Tak to není. Neměli jsme ani jedno, ale myslíme si, že když děláte věci dobře a jdete za svým cílem, uspějete.

Ladislav: Nutí nás to každou korunu investovat opravdu s rozmyslem. Jsem přesvědčený, že kdyby nám dal někdo před rokem hodně peněz, udělali jsme za ně jen 40 % toho, co máme teď.

Začínali jste v době, kdy právě stavební obory nejvíc postihla krize. Čím jste to překonali?

Ladislav: Šli jsme na to chytře. Nehledali jsme cestu, jak dělat věci rychle a levně, aby nám z nich co nejrychleji přitekly peníze. O to se totiž pokouší úplně každý a málokomu to vyjde. Hledáme radši nové cesty, sázíme na kvalitu a přinášíme novinky na trhu. I když je vliv krize ve stavebnictví nezanedbatelný, díky tomuto přístupu se nás naštěstí nijak výrazně nedotýká.

Jiří: Neuvažovali jsme o krizi, ale dělali jsme od začátku práci, která nás baví. Až na nejbližší okolí nám lidé moc nevěřili. Ale to mě motivovalo víc, než kdyby mě všichni jen plácali po zádech. Stále jsou tu ale předsudky – někdo se diví, že jsem vystudoval vysokou a přitom teď míchám beton, mě to však mnohem víc naplňuje, než kdybych pracoval třeba pro nějakou ze stavebních firem. A o to mi jde, abych dělal věci, které mi dávají smysl, i když nechodím do práce v obleku ale v montérkách.

Máte nějaký svůj praktický fígl, jak jít dopředu?

Ladislav: Každý měsíc si napíšeme svůj „to do list“ a všechny body musíme splnit. Vidíme tak konkrétní vývoj.

Autor: Ondřej Hošt / Iinfo
Martin Halík

Martin Halík, Arounded

Kde jste získali první klienty?

Výhoda naší služby je, že ji může využít téměř každý. Začali jsme u známých, kamarádů, lidí z předešlého podnikání, kteří o projektu řekli svým známým. Byli jsme na konferencích, o nichž jsme věděli, že jsou tam spolehliví lidé, a tam jsme rozdávali pozvánky.

Váš byznys stojí na půjčování? To nyní mezi lidmi rezonuje?

Půjčování a pronajímání je nový trend, který všude ve světě posiluje. Jen jsme ho aplikovali na auta. Něco podobného dobře běží v Německu i ve Velké Británii, kde šlo o uzavřený lokální autoklub, nebo ve Francii. My se specializujeme především na cestovatele a naší konkurenční výhodou je, že nepodepisujeme smlouvu s žádnou naší lokální pojišťovnou, kvůli níž bychom museli operovat jen v rámci České republiky.

Jaký postoj zaujímáte ke konkurenci?

Vždycky říkám, že když je dvanáct stejných projektů, vyhraje ten, kdo spolupracuje s těmi jedenácti a prohraje, kdo nespolupracuje. To je způsob, jakým přemýšlíme. Například jsme v úzkém kontaktu s našimi německými konkurenty.

Od prvního nápadu ke spuštění projektu Arounded letos v červnu uplynul asi rok. Při startu podnikatelům pomohla i Pavlova zkušenost jakožto obchodníka s ready-made společnostmi. Nyní si lze přes Arounded pronajmout auto v Praze, Brně (v Česku chtějí mít do šesti měsíců 70 tisíc uživatelů) a v Itálii ve Veroně a Boloni. Martina překvapilo, že také Italové, stejně jako Němci a Španělé mají rčení o tom, že auto a žena se nikomu nepůjčují. V Itálii je přitom reálně mnohem jednodušší lidí přesvědčit k půjčení auta než v Česku.

Nyní pracujeme na nové verzi našeho webu, která bude hotová ještě letos. Pustili jsme se do něčeho, co tu vůbec nebylo a když přišli reální uživatelé, pochopili jsme, že je potřeba spoustu věcí změnit, vysvětluje Martin. Podnikatelé například až praxí přišli na to, že je nutné zajišťovat pojištění, nebo nyní pracují na tom, aby projekt otevřeli širšímu okruhu lidí. Původně jsme si také mysleli, že se budou půjčovat jen stará auta. To ale neplatí. Záleží čistě na vztahu majitele k autu, zda je to pro něj hodnotná věc, nebo jen dopravní prostředek. Máme tedy starý Fiat i Bavoráka, dává nahlédnout do zákulisí svého byznysu. Klientela se rekrutuje hlavně z mladých inovativních lidí.

Lidé jsou základní kameny

Gravelli dnes vyrábí v areálu betonárky Wolf Prefa v pražských Holešovicích. Původně to byl státní podnik, který vystavěl například část Jižního Města nebo Bohnic. Chlapi, s nimiž tu spolupracujeme, mají v oblasti betonu obrovské zkušenosti, pochvaluje si Jiří jejich podporu. Lidé, kteří se pro práci nadchnou, třeba i designéři, co s námi pracují, jsou pro nás moc důležití. Náš cíl není pořídit si krásná auta. Chceme vybudovat firmu, která má potenciál a to v době, kdy se říká, že už tu stejně všechno je a nedá se vymyslet nic nového, vysvětluje Jiří svůj přístup. I s patentováním nového materiálu jim pomohl rakouský kolega. Nebýt jeho, světový patent bychom nemohli zrealizovat, uznává Ladislav. Se založením firmy a smlouvami zase pomohl Jiřího strýc, který má letitou podnikatelskou zkušenost. Za Gravelli tak nyní stojí desítka lidí, bez nichž by firma nebyla, čím je.

Čtěte také: Kováři Jan a David radí: Kvalitu je dnes třeba zákazníkovi ukázat a vysvětlit

Zákazníky na výrobcích Gravelli láká variabilita materiálu. Dnes proto v objednávkách hodně převažují zakázkové věci, objasňuje Jiří. Uvědomuje si ale, že zakázkový trh není nekonečný, protože výrobky jsou hodně drahé – kvůli materiálu, zpracování originálních forem a ruční práci. Malosériová výroba a ucelené portfolio se zachováním ruční práce tak představuje pro zákazníky zlevnění a podnikatelé v nich vidí svou budoucnost. Z hlediska našeho know-how, jak vyrábět z betonu velmi široké spektrum výrobků, představuje naše nynější široké portfolio naši silnou stránku. Můžeme totiž ukázat, co všechno dokážeme vyrobit. Možnost vytvořit minimalistický a čistý vzhled nám dává jen zkušenost s výrobou velmi náročných produktů, na kterých jsme se naučili potřebné postupy, dodává Ladislav.

Inkubátor a andělé

Autor: Ondřej Hošt / Iinfo
Martin Halík, Arounded

Arounded, což je dnes šest až osm lidí, v Praze pracuje v kreativním prostoru a inkubátoru Node5 na Smíchově. Martin vyzdvihuje zdejší atmosféru, možnost získávat kontakty a posunout firmu dopředu. Podobné prostory jsou pro zakladatele firem v začátcích výborné. Jsou pro ty, kdo se potřebují všechno dozvědět: základy PR, najímání lidí, jak se dostat do zahraničí atd., uvažuje Martin, který má zkušenosti i s hledáním investorů. Když máte nápad, ale nemáte žádné peníze, sháníte business angela. Většinou ani nemá smysl chodit k těm mediálně známým. Lepší je jít za někým, koho znáte osobně a o němž víte, že má peníze, radí mladý podnikatel.

Podívejte se na podnikatele, kteří úspěšně rozjeli svůj byznys

Kam jdeme? Samozřejmě do světa

Už když Jiří s Ladislavem vymýšleli název Gravelli, mysleli na to, aby byl uplatnitelný nejen v Česku, ale také na mezinárodním trhu. Protože právě tam směřují jejich ambice. S plány na expanzi do zahraničí souvisejí i ucelené série výrobků. Už nyní mají zakázky v Londýně, kde mají svého obchodníka. Logistika není jednoduchá, ale je řešitelná, říká Jiří. Nyní se vedle Velké Británie soustředí také na Rakousko a Německo. Do budoucna si Jiří s Ladislavem umí představit i prodej licencí a přenos výroby do různých zemí.

Také Arounded by do budoucna chtěla své služby provozovat minimálně po celé západní a střední Evropě, kde se hodně cestuje. Nejvíc atraktivní země jsou pro tento typ podnikání ty, které prošly nějakou ekonomickou krizí nebo ji právě prožívají. V takových zemích je totiž hodně lidí ochotných přijímat alternativní způsoby myšlení a vyhledávají nové způsoby, jak si vydělat peníze. Tedy Itálie, Řecko, Španělsko, časem určitě i Francie, plánuje Martin, který o sobě s úsměvem prohlašuje, že nedokáže nic nedělat a nikdy se nenaučil nudit. Před sebou vidí Arounded jako firmu s pevnou strukturou a pobočkami v zahraničí.

Linda, Anna a Lenka své podnikání zacílily na psí mazlíčky. Jak se jim daří?

Butik s chovatelskými potřebami, značková psí kosmetika, psí salon. Linda, Anna a Lenka se s námi podělily o zkušenosti z psího byznysu.

Lenka Kholová má dlouholetou praxi v obchodu. Když jsem začínala, prodávala jsem závlahové systémy. V Praze jsem se pak stala ředitelkou Vinohradského pavilonu a následně jsem byla najatá na projekt otevření Metropole Zličín, vrací se Lenka ke své předchozí kariéře. Z Metropole odešla do firmy Jackpot & Cottonfield, kde řídila obchody v České republice a rok také v Maďarsku. Prací pro velké korporace už jsem ale byla unavená a měla jsem pocit, že bych se měla realizovat v nějaké vlastní činnosti, vzpomíná podnikatelka.

Autor: Ondřej Hošt, Internet Info
Vsadily na obchod s nabídkou pro domácí mazlíčky.

Náhoda ji svedla dohromady s kamarádem, který měl v Česku zastoupení jihoafrické značky ROGZ, zaměřené na chovatelské potřeby pro psy a kočky, ale v té době se začal věnovat jinému projektu. Během půl roku Lenka celou společnost od kamaráda převzala a stala se jejím 100% vlastníkem. V roce 2008 našla obchodní prostory v Moskevské ulici v pražských Vršovicích, kde sídlí dodnes a původně chtěla ROGZ distribuovat po Česku především velkoobchodně. Obchod měl být velkoobchodním showroomem, kde si může zákazník navíc koupit vodítko, když půjde okolo. Byla jsem překvapená, jak rychle se z toho stal samostatný retail a maloobchod. Zákazníci se sem začali sjíždět, protože znali a chtěli značku ROGZ, popisuje Lenka své rychlé začátky v obchodě pojatém v butikovém stylu.

Podobně jak se sám od sebe na velkoobchod nabalil maloobchod, začaly se nabalovat i další aktivity. S módní návrhářkou Mimi například Lenka vytvořila vlastní značku oblečků pro psy. S biopekárnou Zemanka vymyslela kolekci psích biosušenek. Před rokem a půl spustila e-shop pro velkoobchodní i koncové zákazníky a před dvěma měsíci otevřela další kamenný obchod v OC Nový Smíchov. Na to, že jsme tam úplně noví a zákazníci nás teprve objevují, běží nám tam byznys dobře, pochvaluje si Lenka. Věří, že cílů, které si pro tento obchod nastavila, se jí s kolegyněmi a kolegy podaří v příštím roce dosáhnout.

V tom, co jí chybělo, našla svůj byznys plán

Linda Procházková má doma dva pejsky a delší dobu žila v zahraničí. Když pak v Česku hledala služby, které si pro své psy představovala a které znala z ciziny, nenašla. Viděla jsem, co mi chybí a přišlo mi to jako dobrý byznys plán, vrací se Linda k počátkům svého Dogtownu, obchodu s psím sortimentem, psího salonu a na psy zaměřeného fotoatelieru. Povzbudilo ji, když našla pěkné prostory na pražské Letné, kde jí majitel nabídl dobrý nájem. A pustila se do kompletní rekonstrukce. Výhodný nájem je naše velká výhoda. Nejsme zatížení žádnými hypotékami, netíží nás úvěry v bance, a to je velké plus, prozrazuje Linda.

Čtěte také: E-shop jinak: Silvie vozí potraviny až do lednice, Martin vsadil na fair trade

Nyní máme otevřeno teprve jeden rok a myslím, že jdeme dobrým směrem. Po našich službách byla poptávka v podstatě od začátku, uvádí Linda. V produktech se soustředí na ty unikátní, jako je například holistické krmivo, a chvíli trvalo než jeho výhody zákazníkům vysvětlila. Snažíme se přivést na trh něco nového ze zahraničí. Chceme stále jít s dobou a snažíme se pořád inovovat, popisuje. To samé platí o salonu, kde se snaží obnovovat používanou přírodní kosmetiku a stále sledovat, co se děje v zahraničí. Naši nabídku nesměřujeme na bohatší klientelu, spíše se snažíme mít to nejlepší pro psy, shrnuje podnikatelka. Nyní Dogtown pracuje na nové verzi e-shopu, přes který bude prodávat výběr toho nejlepšího ze svých produktů – budou tam věci, pro které má na českém trhu firma výhradní zastoupení a které vozí ze zahraničí.

3 tipy přímo od profesionálů

Lenka Kholová, Pet Fashion – ROGZ

Existuje něco, co vám podnikání komplikuje?

Upřímně řečeno je nejtěžší hlídat cash flow. Moje vize je dělat všechno na nejvyšší úrovni. Společnost se pořád posouvá, mám další nápady, na které si ale teprve musíme vydělat. Na příští rok máme naordinovanou stabilitu a neplánujeme žádný velký projekt.

Když jste přišla z velkého byznysu do vlastního podnikání, na co jste si musela zvykat?

Změnu jsem pocítila jako velkou svobodu. Ulevilo se mi. Samozřejmě jsem teď ale zodpovědná i za svá chybná rozhodnutí a musím říct, že jich také pár bylo. Některé věci bych udělala jinak, nebo bych ušetřila peníze, protože bych neudělala některé chyby. Ale i ty mě posunuly dál a něco naučily. Také pociťuji určitý tlak – musím zaplatit nájem, zaměstnance, DPH… Když jsem byla zaměstnanec, měla jsem zkrátka pravidelně na začátku měsíce své peníze na účtě. Vždycky je to něco za něco. Začala jsem také částečně pracovat z domova, ale s tím nemám z hlediska disciplíny žádné potíže.

Jaké chybné rozhodnutí vás nejvíce poučilo?

Když jsme s Mimi udělaly první zimní kolekci oblečků, bylo to v době, kdy tu ještě oblečky nebyly takovým hitem. Kolekci jsme bezvadně prodaly. Připravily jsme další kolekci a protože jsme byly nadšené z prvního úspěchu, nechala jsem vyrobit větší množství. A to se neprodalo, najednou tu totiž byl boom oblečků a všichni jich byli nasycení. Dnes vím, že už bych neměla tak velké oči. Ale móda pro psy se samozřejmě nemění každý rok, víme, že oblečky postupně prodáme, ale už je to zásah do cash flow. Tohle byla jedna z chyb, které mě stály hodně peněz.

Linda Procházková, Dogtown

Co pro vás bylo v počátku podnikání nejtěžší?

Najít správné lidi. Skoro jsem si ze začátku nebyla jistá, že salon otevřu. S obchodem jsem měla jasno, ale salon visel na střihačce, protože sama nestříhám. Klíčové bylo, když jsem našla zkušenou střihačku, která školí nové lidi.

Byla jste na podnikání připravená z manažerského hlediska?

Všechno jsme se s mojí kolegyní manažerkou Annou Herdovou učily od začátku. Musíte hlavně vědět, co chcete a kam směřujete. Vlastní zkušenost je k nezaplacení. Kdybychom začínaly znovu, uděláme spoustu věcí jinak a asi lépe a pokrok by byl rychlejší.

Co například?

Třeba v marketingu bychom neplýtvaly penězi na věci, o kterých už teď víme, že nebyly účinné. V marketingu jsme utopily hodně peněz, které bychom mohly investovat jinam a efektivněji. Na druhou stranu – a to vidím pozitivně – jsme minimalizovaly finanční rizika tím, že jsme v sortimentu začínaly s málem. Po roce si nicméně na sebe vyděláme a podnik nás v pohodě uživí.

Lék na konkurenci? Špičkové služby a něco navíc

Butiků jako je ten náš, není zatím tolik. Jako svou konkurenci ale vnímám každý obchod, který prodává podobný sortiment, vysvětluje Lenka, která se hodně inspiruje v zahraničí, kde se snaží vyhledávat sortiment, jež na českém trhu zatím není moc rozšířený. Extrémně se snažíme soustředit na servis, vyzdvihuje jednu ze základních konkurenčních výhod svého podniku. Dbá proto na odborné proškolení svého šestičlenného týmu, ale také na to, aby byli zaměstnanci vůči lidem maximálně příjemní a pozitivní a zákazníci dostávali také něco navíc. Ať už je to časopis o psech nebo vzorky krmiva určené přesně jejich psí rase. Co nejvíce zboží se také podnikatelka snaží mít skladem, aby mohla objednávky přes internet vyřizovat obratem. Prodáváme emoce, říká totiž Lenka, pro kterou je hlavním cílem spokojený zákazník. Téměř 40 procent zákazníků tvoří ti stálí, kteří se opakovaně vrací a Lenka pro ně na příští rok chystá věrnostní systém.

Čtěte také: Sauny a světlo. Podívejte se, jak Michal a Hynek dělají tak trochu jiný byznys

Luxusní salony, které považujeme za svou konkurenci, jsou v Praze a okolí tak tři, přemýšlí Linda o konkurenčním prostředí, v němž se pohybuje. Je ráda, že může spolupracovat se zkušenou střihačkou s dvacetiletou praxí, která jí vyškolila další personál. Kolegyně chodí na školení značek, které v salonu používáme, nyní je zaučujeme na masáže pro psy, které budeme nabízet od ledna, říká.

Provoz firmy nyní obstarává Linda se svou kolegyní, manažerkou Annou Herdovou, která je její pravou rukou. Pracují se zkušenou střihačkou a prodavačkou, spolupracují s fotografkou, v sezoně najímají další lidi. Dění kolem salonu je sezonní, pracujeme v určitých cyklech. Více se třeba stříhá teď v zimě před Vánocemi, vysvětluje Anna zákonitosti salonu, který má českou i zahraniční klientelu.

Známé tváře zákazníky lákají

Lenka začínala v roce 2008, tedy v ekonomicky ne zrovna růžové době. V loňském roce jsme to trochu pocítili. Značka ROGZ měla v jižní Africe dva těžší roky, ale ekonomickou krizi už překonala a zase přišla se spoustou nových produktů, vypráví Lenka. Nyní čeká na předvánoční kolekci oblečků pro psy – Vánoce jsou totiž pro ní obchodně perfektní období.

Linda, Anna a Lenka založily obchody pro mazlíčky. Seznamte se

Ze své předchozí práce si Lenka do podnikání přinesla rozsáhlé kontakty i přátelské vztahy se známými lidmi – herci, zpěváky, modelkami…, kteří se v novém byznyse stali jejími stálými zákazníky. I díky nim se její obchod dostává do obecnějšího povědomí a Lenka se tak vyrovnává s tím, že jí na klasický marketing moc peněz nezbývá. Teď se nám podařilo obdarovat paní Dagmar Havlovou, na to jsme velmi hrdí, uvádí Lenka jeden příklad za všechny.

Klasický marketing? Lepší jsou psí proměny

Linda v počátku podnikání vyzkoušela činnost PR agentury, ale moc spokojená nebyla. Tak jsme si PR a marketing začali dělat sami. Zaplatili jsme si inzerci v lifestylových časopisech a časopisech zaměřených na psy. Ale i to nás stálo velké peníze a také to moc nefungovalo, nastiňuje Linda počáteční kroky, které udělala pro to, aby se Dogtown dostal do klientského povědomí. Dnes píše blog, aktivní je na Facebooku, dělá zdarma přednášky nebo charitativně ve svém salonu nechává stříhat psy z útulku a pomáhá je umisťovat k novým majitelům. Anna byla ostatně první, kdo si takto pejska z útulku osvojil. Dobré ohlasy má také focení psů zdarma. Takové akce, které se snažíme dělat párkrát do měsíce, fungují nejlépe, vypozorovaly Anna s Lindou. Dobrou reklamu nám dělají také naši zaměstnanci ve chvíli, kdy lidé přijdou s tím, že s pejskem mají nějaký problém a zaměstnanci jim dokáží poradit. To si pak lidé mezi sebou řeknou, popisuje Anna typ doporučení, která jsou nakonec nejlepší reklamou.

Čtěte také: Jiří a Láďa propadli betonu. Martin vybudoval online síť pro půjčování aut

Dá se v oboru podnikat bez lásky ke psům a brát ho jen jako byznys? – zeptal se Lenky a Lindy server Podnikatel.cz. Dívám se na to střízlivě. Sama mám psa pro potěšení a pro radost, ale nejsem odborný kynolog. Myslím, že člověk musí vždy pracovat s láskou, být dobrý obchodník, věřit produktům, které prodává a tomu, co dělá. To mě provázelo v celé mé kariéře. Vždycky jsem dělala jen věci, pro které jsem žila, svěřuje se Lenka. Linda si neumí představit, že by v oboru podnikal někdo, kdo psa nemá. Vlastní pes pro mne byl prvotní impuls, tvrdí Linda. Nečeká, že tímto podnikáním závratně zbohatne, považuje ho za svou srdcovou záležitost.

Byli jsme na návštěvě u klasického lazebníka. Stále používá břitvu

25 let strávil v obyčejných kadeřnictvích. Když měl pocit, že už se není kam posunout, rozhodl se pro změnu. Dnes jeho firma představuje špičku v oboru.

Od své původní profese Tomáš Kožíšek neutekl tak docela. Prostě se jen zaměřil na čistě chlapskou klientelu. Jako o chlapech nebo gentlemanech mluví o svých zákaznících on sám. Proto na chvíli zapomeňte na oslovení pánové. Brzy pochopíte proč.

Tomáš Kožíšek zavzpomínal na svá studentská léta a staré holiče, u kterých se řemeslu vyučil. Byli to holiči, kteří ještě pamatovali první republiku a vyprávěli nám, jak to tehdy fungovalo. Holičské salony bývaly skoro na každém rohu a chlapi si dopřávali péči spojenou se zážitkem pravidelně. Takový pan prokurista si jednou týdně zašel do salonu třeba jen nechat zaholit kontury nebo navoskovat účes brilantýnou. Historicky si muži vůbec dopřávali profesionální péče o zevnějšek mnohem více než ženy. Bylo tedy na co navazovat. Nevymyslel jsem nic nového. Jen jsem oprášil to, co tu léta leželo v zapomnění. Mohl to udělat kdokoli, říká Tomáš Kožíšek.

Autor: Ondřej Hošt, Internet Info
Podívejte se, jak vypadá klasické lazebnictví.

Češi byli dlouho zvyklí chodit k holiči vlastně jen z nutnosti. Prostě si jen sednout do řady, počkat na zavolání „další“, zaplatit za ostříhání pár korun a odejít. Dojem z péče i samotný výsledek byly druhořadé. Ve světě se ale atmosféra, kterou u nás nazýváme staré dobré časy, držela a drží dodnes. Komplexní péče a servis jsou naprosto automatické v Turecku, v Anglii i na Kubě. Proto zpočátku tvořili klientelu pražského holičství Thomas's BarberShop hlavně cizinci. Tomáš Kožíšek jim nabídl něco, na co byli zvyklí. Češi si ale na novou službu zvykli také velice rychle. Poměry se změnily a 70 % chlapů, kteří dnes otevřou dveře Kožíškova salonu, jsou Češi jako poleno.

Klub pro gentlemany není bordel

Koncept salonu jsem připravoval dlouho. Protože zákazníkům nabízíme i peeling obličeje, odstraňování chloupků nebo masáže, chtěl jsem se vyvarovat toho, aby podnik nepůsobil moc zženštěle a nepřitahoval jen metrosexuály. Já mám salon pro gentlemany. A to jsou lidé, kteří o sebe pečují a zároveň mají jisté chování. Takové zákazníky chci. A když k chlapům jako k gentlemanům přistupujete, oni se tomu velmi rychle a rádi přizpůsobí, říká úspěšný podnikatel.

Tomáš Kožíšek se inspiroval nejstarším dosud fungujícím salonem na světě. Do prestižního Trueffit&Hill v Londýně chodil Winston Churchill nebo Charles Dickens. Dnes se tam starají například o prince Charlese. Protože se nenašel jediný důvod, proč by si podobný zážitek nemohli dopřát i naši muži, vydal se Tomáš Kožíšek podobným směrem a nabízí skutečné chlapské zážitky. Klienti u nás dostanou whiskey, mohou si zapálit doutník nebo cigaretu a probrat chlapské záležitosti. V salonu je vyloženě maskulinní prostředí, i obsluha jsou chlapi. A toho si naši hosté cení, dodává Kožíšek.

Holičství jsem rozjížděl před dvěma a půl lety. Ekonomickou krizi jsem vždycky vnímal jako dobrou příležitost ke startu podnikání. Díky ní jsem třeba sehnal prostor pro salon za velmi slušné peníze. Krize přemůže jen ty, kteří jí propadnou.

Žena světem i byznysem vládne

Kouzlem nechtěného se Thomas's BarberShop stal salonem, o kterém se říká, že tam nesmí ženy. Stačila jedna nepřesnost v novinách, které otiskly článek s podtitulem „Ženám vstup zakázán“, říká Tomáš Kožíšek. To ale nebyl úmysl. Já proti ženám nic nemám. Jen jsem řekl, že ženy neobsluhujeme. Pak jsem musel čelit genderovým bojovnicím, které mi za to spílaly a chtěly, abych jim oholil falešné kníry. To nás ještě víc nasměřovalo k projektu pánského klubového prostředí, z čehož dnes vlastně těžíme. Stávají se takové situace, že ženy, které nakupují dárkové vouchery pro své muže, se ptají, jestli máme nějaké výdejní okénko, když nemohou dovnitř, komentuje s úsměvem Kožíšek.

Jak vypadá klasické lazebnictví? Podívejte se

Ačkoli si podnik nese tuto pověst stále, 70 % všech zákazníků dostává doporučení na Thomas's BarberShop právě od žen. Každá z nich prostě pošle svého partnera raději ke chlapovi, protože pro ni podvědomě, na rozdíl od kadeřnice ženy, nepředstavuje konkurenci.

Spokojený zákazník je málo

Nechci mít jen spokojené zákazníky. Člověk může být spokojený se službou relativně kdekoli. Pro mě je prioritou nadšený zákazník. Jen ten dokáže své nadšení sdílet s dalšími lidmi, a tím pro vás získá další zákazníky, popisuje Tomáš Kožíšek svůj recept na úspěch.

Razí heslo, že služba, kterou poskytujete, musí přitáhnout co nejširší škálu zákazníků. Její kvalita ale musí odpovídat požadavkům těch nejnáročnějších z nich. I ten, který nemá na to chodit k nám každých čtrnáct dní, se u nás musí cítit jako ten, který si péči může dopřát denně, říká Kožíšek. Ačkoli návštěvnickou základnu tvoří především lidé z movitějších vrstev společnosti, setkáte se v Thomas's BarberShop i s muži, kteří přijdou jen jednou za čtvrt roku, protože častěji by to finančně nezvládli. Takoví ale mají často zájem o nejdražší služby, protože pochopili smysl celé firmy a dopřávají si skutečný zážitek.

Pravidelnější zákazníci si pak salon zvykli využívat i jako nevšední místo pro schůzky. Chlapi se u nás také seznamují, a tak si třeba bankéř s podnikatelem vymění vizitky a později uzavřou obchod. Toho jsem svědkem poměrně často. A je to přesně to, co jsem jim kromě holičských služeb chtěl nabídnout. Že se to povedlo, to stále považuji za malý zázrak, dodává Kožíšek.

Kolega Libor Šula mi vyprávěl, jak ho jedna paní vychvalovala, že je jejím nejoblíbenějším kadeřníkem. Když jí ale v salonu zazvonil mobil, tak volajícímu vysvětlila, že zrovna nemůže mluvit, protože je u holiče. Lidi rozdíl mezi kadeřníkem a holičem stále nevnímají. Já jsem byl kadeřníkem 25 let, teď jsem holič a jsem na to hrdý. Navíc starý holič působí líp než starý kadeřník.

Pod značkou Thomas's BarberShop by se měl v Praze během letošního roku otevřít ještě jeden salon. Je prý ještě spousta věcí, které by Tomáš Kožíšek mohl svým gentlemanům nabídnout, ale současné kapacity už mu to nedovolují. Kromě toho dostává i žádosti o franšízing, kterým je otevřený. A na závěr říká: K firmě jsem od začátku nepřistupoval jako k byznysu, který mi má přinést velké peníze. Chtěl jsem si udělat radost a dopřát ji i ostatním. Teď vidím, jak někteří chlapi sedí v salonu ještě hodinu po ostříhání, protože se jim od nás nechce. A to je pro mě důležité. To je ta nejlepší inspirace.

Je mu 23 let a prodává americké pochoutky. Byli jsme v jeho obchodě na návštěvě

Jak být ve 23 letech úspěšným obchodníkem? Stačí se nebát odlišit. Lidí, kteří si rádi připlatí za jiný koncept, je spousta, říká obchodník Marek Čermák.

Příběh Marka Čermáka zní trochu jako pohádka. Vydal se do světa, načerpal tam inspiraci a doma ji přetavil do podoby prosperující firmy. Stal se z něj obchodník s americkými potravinami a jeho The Candy Store obchodem vyhledávaným širokou klientelou.

Marek Čermák nikdy neplánoval být prodavačem. Studoval mezinárodní vztahy. Od 8 do 16 let vyrůstal s rodiči v Nizozemí a mluví proto plynule anglicky, německy, holandsky a česky. Díky své jazykové výbavě se už jako student dostával k zajímavým pracovním nabídkám a začal sbírat první zkušenosti jako obchodní zástupce pojišťovny. Šlo o velmi dobře placené pozice, ve 20 letech se člověk k takovým penězům běžně nedostává. Jenže často jsem měl úplně jiné představy než můj nadřízený. Ve svém věku jsem si nemohl dovolit nic kritizovat a pouze jsem musel plnit příkazy. To mě nebavilo a po ročních konfliktech jsem odešel, říká Marek Čermák.

Jistou práci opustil s tím, že je mladý a má čas zkusit si najít něco, co ho bude živit i bavit zároveň. Při průzkumu trhu a reminiscenci svého dosavadního života zjistil, že v České republice chybí obchody nabízející americké potraviny. V západní Evropě jsou takové běžnou součástí trhu a nemají nouzi o zákazníky. Může ale tento koncept fungovat i v Praze nebo jiném českém městě? Ano, The Candy Store je toho důkazem.

Rady a pomoc zkušených jsou k nezaplacení

Plány a představy se mi začaly bortit hned na začátku, říká Marek Čermák: Největší problém byla byrokracie. Měl jsem vybudovanou strategii a vizi, ale všechny ty administrativní věci kolem, zvlášť když zboží dovážíte ze zámoří, se zdály nepřekonatelné. Strašně moc času jsem ztrácel na rutinních administrativních věcech. Uvědomil jsem si, že rozdíl mezi zaměstnancem a podnikatelem je mnohem větší, než se zdá.

Autor: Ondřej Hošt, Internet Info
Češi si rádi dopřejí chuť amerických potravin.

Marek Čermák je toho názoru, že rozjet byznys v České republice je mnohem složitější než ve světě. Dokládá to zkušenostmi svých spolužáků a přátel ze zahraničí: Tady jsem v podstatě každý druhý den narážel na další věci, které bylo potřeba zařídit. Zkoušel jsem si nejdřív úřady obíhat sám, ale nebylo možné se z toho začarovaného kruhu byrokracie dostat. Tak jsem se rozhodl najmout člověka, který takové věci dělá na klíč. Problém není v tom, že by úředníci byli neochotní. Často by rádi pomohli, ale úřady jsou tak rozsáhlé, že je velmi těžké dostat se s konkrétními požadavky ke konkrétním lidem. A tento pán to má zvládnuté. Věděl přesně, kam jít na hygieně, nebo kde žádat o povolení na světelnou reklamu.

Za tento servis Marek zaplatit zhruba 25 000 korun, ale s odstupem času nelituje. Bez této investice by mu prý trvalo rozjet firmu i měsíc nebo déle. A jak říká, na začátku není čas na prodlevy. Firma tak přichází o zákazníky a tržby.

Podnikatel se musí od začátku zaměřit na portfolio služeb, určovat směr firmy. Pokud je to možné, na ostatní si najměte lidi. Neztrácejte čas papírováním a obíháním úřadů. Budete se pak moci mnohem více koncentrovat na důležité věci, které firmu posouvají dopředu, radí obchodník Marek Čermák.

Nezvyklý koncept potřebuje čas

The Candy Store se otevíral 12. září 2011. Ačkoli je v centru metropole, neleží prodejna na frekventované ulici, a i proto byl start podnikání poměrně tvrdý. Na začátku jsem seděl v obchodě jenom já, nemohl jsem si kvůli nákladům dovolit další zaměstnance. Za 10 hodin přišlo třeba jen 10 lidí. A ne všichni nakoupili, někteří odcházeli s připomínkou, že to máme předražené. Sledovat lidi jak jen nahlíží do výlohy a ani neotevřou dveře prodejny, to vám taky nepřidá. Já proto po několika týdnech začal panikařit a připravovat změnu konceptu, vzhledu obchodu a podobně. Naštěstí zasáhl otec, který se na poli obchodu pohybuje už tři desítky let. Řekl mi, že takový obchod potřebuje alespoň půl roku. Zvlášť když nabízím dražší zboží, vzpomíná na krušné začátky Marek Čermák.

Výrazné zlepšení situace přinesly už po dvou měsících Vánoce. Tržby sice nebyly obrovské, ale pokryly základní výdaje a ještě něco zbylo. Díky dárkových voucherům a inzerci se o obchůdku s americkými potravinami postupně dozvídalo více a více lidí. Přesně půl roku po otevření už měl The Candy Store stabilní a pravidelnou klientelu. Polovina všech nákupů teď připadá na pravidelné zákazníky. A stále k nim přibývají noví.

Obchod s americkými potravinami hýří barvami.

Přehlížet Čechy prostě nemůžete

Český trh má svá specifika a i funkční nápady ze světa se musí trochu upravit. Zatímco v Evropě navštěvují obchody s americkými potravinami především Američani, v České republice je to naopak. Markova chyba byla, že od začátku mířil marketing právě na cizince. Ti původně tvořili 75 % klientely. Dnes je ale situace opačná a obchodu to prospívá.

Kdybych obchod od začátku připravoval pro ty, kteří k nám chodí teď, byl by rozjezd mnohem snazší a rychlejší. Většina cizinců žijících v Praze se pohybuje pod průměrným pražským platem a nemůže si dovolit nakupovat u nás každý týden. Naopak mladí Češi, kteří mají často zkušenosti z pobytu za mořem, u nás utrácejí pravidelně, říká Marek Čermák a dodává: Prodejnosti hodně pomáhá televize a film. Lidi tam vidí zboží, které neznají a rádi by ho ochutnali. Co je na obrazovce, to je pro ně lákavé a trendy. The Candy Store taky těží z těch, kteří za sebou mají studijní pobyty nebo i jen dovolenou v USA. Americké potraviny totiž chutnají úplně jinak a lidi si chtějí oblíbené chutě dopřávat i po návratu domů.

Bez plánování se obchod dělat nedá

Cash flow je velkým rizikem pro řadu malých firem. A zvětšuje se úměrně se vzdáleností, ze které dopravujete zboží. Marek Čermák říká, že chápe, proč u nás podobný byznys nikdo před ním nerozjel: V USA mají stovky tisíc položek potravin a málokterý distributor je má všechny na skladě. Nejdříve je musí objednat. A teď počítejte se mnou. Většina z distributorů začne zboží shánět až poté, co jim zaplatíte. Vymáhání dluhů na dálku nechce nikdo riskovat. Než se k nim zboží dostane, může to trvat i týden. Nejdřív za dva týdny se vaše objednávka dostává do přístavu a tam to trvá, než se kontejner nalodí. Pak to dva až tři týdny pluje přes Atlantik do Německa a nakonec musíte připočítat ještě čas, který zboží stráví ve vlaku nebo v kamionu na cestě z Německa do České republiky. Sečteno a podtrženo to dělá šest týdnů, než můžete už zaplacené zboží začít prodávat.

Po roce a půl už Marek Čermák a jeho dva zaměstnanci umí odhadnout, co se bude prodávat a v čem by jen ležely peníze. Navíc The Candy Store není jen klasickou prodejnou, ale stává se i distributorem zboží do restaurací a dalších obchodů. Zásobuje restaurace nabízející americké speciality. Distribuce dělá 30 až 40 % všech tržeb a v nabídce je vždy maximálně 15 položek. Podle majitele je to ideální míra k tomu, aby si původní obchod udržel svou exkluzivitu.

Těsně před loňskými Vánocemi byla v Brně otevřena franšíza. Vede ji tam člověk, který od The Candy Store původně jen odebíral zboží. Další franšízy v Praze ale Marek Čermák i přes zájem odmítá. Místo toho plánuje otevřít v centru ještě jednu vlastní prodejnu.

A Markova rada na závěr: Já doporučuju se odlišit, dnes je toho na trhu moc a toto je jedna z cest, jak na sebe upozornit. Člověk by měl věci dotahovat do extrémů, které přitahují pozornost. Já k tomu používám i své růžové auto. A proč ne, mám obchod plný barev a chutí. Úplně stejně ale může uspět i květinářka. Znovu říkám, že lidí, kteří si rádi připlatí za odlišný koncept nebo službu, je spousta a ocení vás.

Vsadit na neznámý obor je risk. Povídali jsme si s majiteli kreativních kaváren

Jak se podniká v oboru, který u nás nikdo nezná? Jak těžké je prosadit se bez peněz a potřebných zkušeností? Čtěte příběhy provozovatelů kreativních kaváren.

Ludmila Horníková a Štěpán Materna. Dva cizí lidé, které spojují stejné podnikatelské zkušenosti. Dva lidé, kteří provozují kreativní kavárny. Tedy podniky, které jsou pro Čechy poměrně velkou neznámou. Ačkoli jsou sami sobě přímou a v České republice i jedinou konkurencí, jejich podnikatelské osudy a aktivity jsou jako psané přes kopírák.

Nápad založit si v Praze kreativní kavárnu si oba dva podnikatelé přivezli ze svých pobytů na Britských ostrovech. Kreativní kavárny je zaujaly jako místo, kde se dá relaxovat a umělecky se realizovat bez nepříjemných věcí jako je špína nebo chlad, které jsou častou realitou v uměleckých dílnách. Kreativní kavárny mají být podle původního konceptu pocházejícího z USA především příjemným místem k odpočinku. Zatímco v Anglii a dalších zemích západní Evropy jsou takové podniky zcela běžné, u nás lidé stále nemají tušení, co od nich očekávat. U nás se lidem nejdříve musí vysvětlit, o co v kreativní kavárně vůbec jde, což je pro nás z hlediska marketingu docela oříšek. Nedá se to jednoduše podat v jedné nebo dvou větách, říká Štěpán Materna, majitel tvůrčí kavárny Vypálené koťátko.

Autor: Ondřej Hošt, Internet Info
Ludmila Horníková si ideu tvůrčí kavárny přivezla z Anglie a snaží se ji dostat do povědomí Čechů.

Na úřadech nevěděli, co s námi. V zahraničí je sice konkurence mnohem větší, ale také je tam tradice, doplňuje ho provozovatelka Kavárny Maluj, Ludmila Horníková: Čtyři roky k nám lidé vcházeli zcela překvapení a nevěděli, kam nás mají zařadit. 90 % návštěvníků navíc okamžitě dodalo, že malovat neumí, a proto se do výtvarných aktivit ani pouštět nebude. V posledních třech letech už je to mnohem lepší. V informovanosti lidí nám pomohl i start konkurence, která zasvětila druhou část Prahy.

Provozovatelé kreativních kaváren nemusí být nutně výtvarníci. Musí se ale připravit na to, že budou balancovat mezi dvěma obory, tedy výtvarničinou a gastronomií. Jak se ukazuje, je to problém nejen pro ně, ale i pro úředníky. Ze začátku na úřadech ani nevěděli, kam nás zaškatulkovat. Hodiny jsme seděli nad zákony a vymýšleli, kam vlastně spadáme, komentuje začátek svého podnikání Ludmila Horníková. Slovní spojení kreativní kavárna oba dva podniky okamžitě zařadilo mezi kavárny a restaurace. Místo toho, aby jejich majitelům přicházely nabídky barev nebo štětců, objevovaly se ve schránkách letáky inzerující hovězí půlky. Přitom si může zákazník ve Vypáleném koťátku objednat maximálně kávu, zákusek nebo toust a limitovanou nabídku občerstvení mají i v Kavárně Maluj.

Jiní by to dávno vzdali

Rozhodli jsme se podnikat v době začínající krize. Banky tehdy novým firmám vyhlásily stop na úvěry. V našem případě to platilo dvojnásob, protože jsme přišli s malým, ale relativně nákladným projektem, vzpomíná na nedávnou dobu Štěpán Materna. Měl ale štěstí, protože sehnal vhodné prostory a finance zajistili přátelé, kteří v úspěch kreativní kavárny věřili. (Nutno dodat, že investované peníze se jim stále ještě nevrátily, pozn. redakce). Tvůrčí kavárna nepatří do kategorie firem, kde je možné čekat rychlé zúročení. Na bankovní půjčku proto před sedmi lety nedosáhla ani Ludmila Horníková se svou Kavárnou Maluj: Půjčku si vzal přítel a spláceli jsme ji ještě mnoho let poté, co jsme otevřeli. Já kvůli svému nápadu prodala i byt a peněz bylo stejně málo. Spoustu věcí jsme nakonec oželeli. Vybavení jsme pořizovali s ohledem na nejnižší ceny a s tím, že některé věci jsou potřeba, ale vůbec se nám nelíbí.

Tvůrčí kavárny jsou čisté a nekuřácké. Je to prostor k relaxaci.

I přes velké potíže, které provázely start obou podniků a jejich následný rozvoj, se dá říct, že se na trhu etablovaly. Kavárna Maluj na Vinohradech funguje už sedm let, dejvické Vypálené koťátko je otevřeno tři roky. Obě firmy sází na alternativnější klientelu, firemní zákazníky a matky s dětmi. Už z toho důvodu jsou nekuřácké a mají dětské koutky. Na rodinách s dětmi se ale byznys stavět nedá. Děti totiž baví malovat stejně tak na hrnky, jako na obyčejný papír a druhá varianta je podstatně levnější. Míváme proto plno hlavně k večeru, kdy k nám zajdou ženy po práci. Mám radost, že v poslední době se rozrůstá i pánská klientela, říká Ludmila Horníková.

Velkou část zákazníků tvoří mladší lidi, trochu alternativně smýšlející. Třetí skupinou, kterou se nám zatím nedaří dostat do podniku v míře, jakou bychom si představovali, jsou pracovní kolektivy, které si u nás uspořádají třeba večírek nebo teambuilding, doplňuje Štěpán Materna.

Sociální sítě jsou jen berličkou, nespoléhejte na ně

Oba dva podnikatelé proto stále hledají tu nejvhodnější cestu, jak o sobě dát vědět více lidem. Protože jim chybí finance, hledají laciné alternativy. Ani sociální sítě nebo slevové servery ale nejsou tím nejlepším řešením. Zvlášť pokud se neřídíte základními pravidly marketingu. Na facebooku máme 800 fanoušků, což je na malou kavárnu docela dobré. Občas tam děláme nějaké akce, ale speciální péči fanouškům nevěnujeme. Že nás lidé olajkují, to je fajn, ale já daleko víc potřebuji, aby se zvedli od počítače a kavárnu fyzicky navštívili, hovoří o svých zkušenostech Štěpán Materna.

Facebookový profil své firmy spravuje i Ludmila Horníková, ale navíc vsadila na slevové servery: Nabídnuté vouchery sice přitáhly spoustu lidí a mohli jsme díky tomu pořídit nové vybavení, ale dlouhodobě se na takové akce spoléhat nedá. Většina z těch, kteří si voucher koupili, už podruhé nepřišli. A navíc se dalších slev začali dožadovat i lidé, kteří k nám chodí pravidelně. Nakonec se ukázalo, že celá akce byla pro firmu po finanční stránce minusová a další už si nemohu dovolit.

Devatero řemesel, desátá bída

Dalším pojítkem v příběhu Štěpána a Ludmily jsou sny. Pokud má firma na trhu obstát, je třeba přemýšlet více pragmaticky. To po svých zkušenostech potvrzují oba dva mladí podnikatelé.

Autor: Ondřej Hošt, Internet Info
Štěpán Materna měl při rozjezdu firmy štěstí na vhodný prostor i kamarády, kteří poskytli finance.

Na začátku jsem si podnikání představoval jako Hurvínek válku. Moc jsem nevěděl, v čem vlastně taková živnost spočívá. Teď je mi jasné, že pouhá záliba nestačí. Je například důležité se víc věnovat byznys plánu a nechat obsluhu na někom jiném. Pokud chcete být přes den za barem a v noci vyřizovat objednávky a papíry, tak se dřív nebo později nevyhnete chybám a vyhoření, říká Štěpán Materna.

A Ludmila Horníková ho doplňuje s tím, že vlastně vůbec není podnikatelský typ: Měla jsem vizi kreativní kavárny, ale pořád si hledala něco, co mě bude živit mimo a případně i trochu táhnout provoz kavárny. Založila jsem IT firmu nebo obchod. Postupně jsem ale zjistila, že tudy cesta nevede. Teď už se věnuji pouze kavárně a další projekty jsem si zakázala. Vidím díky tomu možnosti, které jsem dříve z nedostatku času přehlížela. Jak se říká, devatero řemesel, desátá bída. Jsem ráda, že jsem to konečně pochopila.

Petr s Lucií vědí, co je to funkční kuchyně. Proto obstojí i v silné konkurenci

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Poutavé příběhy českých podnikatelů.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.