„Deník kantora“

aneb

„Učitel, ten tvrdý chleba má“

David Mach

Ilustrace: Tomáš Jirků

Obálka: Martin Vlach

Odpovědný redaktor: Ondřej Jirásek

Technický redaktor: Jiří Matoušek

Objednávky knih:

www.albatrosmedia.cz

eshop@albatrosmedia.cz

bezplatná linka 800 555 513

ISBN 978-80-266-0557-7

Vydalo nakladatelství Edika v Brně roku 2014 ve společnosti Albatros Media a. s. se sídlem Na Pankráci 30, Praha 4. Číslo publikace 18 803.

© Albatros Media a. s. Všechna práva vyhrazena. Žádná část této publikace nesmí být kopírována a rozmnožována za účelem rozšiřování v jakékoli formě či jakýmkoli způsobem bez písemného souhlasu vydavatele.

1. vydání

Obsah

Pondělí 26. srpna

DEN NAKYSLÝCH ÚSMĚVŮ

Úterý 27. srpna

STRES ŽÁKŮ A ŠOK UČITELŮ

Středa 28. srpna

ROZVRHOVÉ MARTYRIUM

Čtvrtek 29. srpna

ZTRÁTA OVEČKY

Pátek 30. srpna

POZOR! CHOĎTE NA ZELENOU

Pondělí 2. září

STARTOVNÍ VÝSTŘEL

Úterý 3. září

KUK NA STRÉÉÉCA

Středa 4. září

LIDI „NO NAME“

Čtvrtek 5. září

JÁDRO PUDLA

Pátek 6. září

A CO PRÁZDNINY?

Pondělí 9. září

MATEMATIKOU NEPOLÍBENÍ

Úterý 10. září

ACH TEN ČEŠTIN!

Středa 11. září

(M)UČENÍ TŘEBA!

Čtvrtek 12. září

KLEP, KLEP

Pátek 13. září

NE, DNES NE, PROSÍÍÍÍM

Pondělí 16. září

POZOR, JE TU DOZOR!

Úterý 17. září

NÁHLÁ SMRT

Středa 18. září

MÁTE ÁČKO

Čtvrtek 19. září

SEKTOR B5

Pátek 20. září

BORCI, KDO?

Pondělí 23. září

SMRÁDEK, ALE TEPLOUČKO

Úterý 24. září

ZKUŠENÝ RODIČ

Středa 25. září

PROVOKATÉR

Čtvrtek 26. září

NERVY A MOČOVÝ MĚCHÝŘ

Pátek 27. září

HLADKÁ JÍZDA

Pondělí 30. září

LEDOLAMKA TEST

Úterý 1. října

ROZUMNÁ BLONDÝNKA

Středa 2. října

VĚČNÝ BORDÝLEK

Čtvrtek 3. října

KREATIVCI

Pátek 4. října

PAMELA NAŽIVO

Pondělí 7. října

VÝMĚNA ROLÍ

Úterý 8. října

ÚSPORNÝ SALÁTOVÝ SYSTÉM

Středa 9. října

PŘEŘEK NUMBER ONE

Čtvrtek 10. října

OBÍDEK ALL EXCLUSIVE

Pátek 11. října

VLASTNÍ NÁZOR? JEN TAK DÁL!

Pondělí 14. října

K ČEMU NÁM TO JAKO BUDE?

Úterý 15. října

NERVY, KAM KRÁČÍTE?

Středa 16. října

ÚRAZ

Čtvrtek 17. října

LÍBAČKA NA SCHODECH

Pátek 18. října

FYZIKOVÉ VŠECH ZEMÍ, DIVTE SE!

Pondělí 21. října

MRTVOLA

Úterý 22. října

EXKURZE ALIAS NOHA V KRIMINÁLE

Středa 23. října

PORADA = MONOLOG

Čtvrtek 24. října

BEZ ŠŤÁVY ČERNOČERNÁ TMA

Pátek 25. října

VŠUDYPŘÍTOMNÉ VOLBY

Čtvrtek 31. října

BAČKŮRKY S SEBOU

Pátek 1. listopadu

PŘÍSPĚVEK SRPŠ

Pondělí 4. listopadu

ZÚČTOVÁNÍ (NE)JEN VYVOLENÝCH

Úterý 5. listopadu

CESŤÁKOVÁ DIETA!

Středa 6. listopadu

RODIČÁK: NEDBALÝ, LÍNÝ, NEPROSPÍVÁ

Čtvrtek 7. listopadu

TICHO PO PĚŠINĚ

Pátek 8. listopadu

BOD ZA PODPIS? ANI TO NE!

Pondělí 11. listopadu

UKÁZKOVÝ HOLUBNÍK

Úterý 12. listopadu

UTRPENÍ MLADÉHO NEKUŘÁKA

Středa 13. listopadu

ÚPLATKY NEBRAT! A CO DORT?

Čtvrtek 14. listopadu

IGNORACE BEZ LEGRACE

Pátek 15. listopadu

100 m, ČÁRA A HULÍM

Pondělí 18. listopadu

A CO DIGITÁLKY? PENDREK

Úterý 19. listopadu

ŠEPTY, ŠEPTY DO MEGAFONU

Středa 20. listopadu

ZA BLBOST SE PLATÍ

Čtvrtek 21. listopadu

LET´S GO PARTY

Pátek 22. listopadu

PERMONÍČCI, DOST!

Pondělí 25. listopadu

NERUŠ, MARUŠ!

Úterý 26. listopadu

NÁSTĚNKU JÁ ZAŽENU

Středa 27. listopadu

SEDM STATEČNÝCH

Čtvrtek 28. listopadu

KRÁL POPU ZMĚNIL PLEŤ

Pátek 29. listopadu

KRYSO, ŇUF, ŇUF

Pondělí 2. prosince

KAŠÍLEK A RÝMEČKA

Úterý 3. prosince

KOLIK VÁŽÍŠ? ČTYŘICET GRAMŮ

Středa 4. prosince

TROJITÉ SALTO S PĚTI VRUTY

Čtvrtek 5. prosince

ČERTE, UKAŽ PYTEL

Pátek 6. prosince

TAKOVÁ TLAPA? TO JÁ NE, TO YETTI!

Pondělí 9. prosince

KALHOTY NA PŮL ŽERDI

Úterý 10. prosince

A KDO JE TEN MANDELKA?

Středa 11. prosince

PLZEŇ S PLZNÍ

Čtvrtek 12. prosince

ZLATÁ BULA ITALSKÁ

Pátek 13. prosince

VÁNOČNÍ KLETBA

PONDĚLÍ 16. prosince

POZOR, ZOUBKY!

ÚTERÝ 17. prosince

BORDEL Z PLOCHY

Středa 18. prosince

EXKURZE DLE LIBOSTI

Čtvrtek 19. prosince

BESÍDKA BEZ BÁZNĚ A HANY

Pátek 20. prosince

XMAS A PF

Pondělí 6. ledna

SPÍCÍ VELIČENSTVA

Úterý 7. ledna

KAŠPAR, PANKRÁC A BONIFÁC

Středa 8. ledna

MODERNÍ HRDOBEC

Čtvrtek 9. ledna

DEN OBYČ

Pátek 10. ledna

NINJA, STRÁŽCE ZNÁMKY

Pondělí 13. ledna

BAKANEJ PAN UČITEL

Úterý 14. ledna

SURVIVAL

Středa 15. ledna

GRAVIDITA 3D

Čtvrtek 16. ledna

A CO TO JAKO ŘEŠÍ?

Pátek 17. ledna

VÍTÁM VÁS, ALZHEIMER!

Pondělí 20. ledna

ABRAKADABRA: JSOU FUČ!

Úterý 21. ledna

UMUČENÝ GALILEI

Středa 22. ledna

NEMŮŽEŠ? MUSÍŠ

Čtvrtek 23. ledna

DEADLINE!

Pátek 24. ledna

KAŠLI, KAŠLI

Pondělí 27. ledna

PORADA ONE WOMAN SHOW!

Úterý 28. ledna

NÁŠ PEŤÁNEK? TO URČITĚ NE!

Středa 29. ledna

VÝLOHA! A MOJE

Čtvrtek 30. ledna

DÍK, TU MÁTE! VYSVĚDČENÍ

Pondělí 3. února

NULOVÁ STARTOVNÍ REAKCE

Úterý 4. února

DŘEVORUBEC PRACANT

Středa 5. února

SNĚŽENKY A MACHŘI

Čtvrtek 6. února

NERUŠ MÉ KRUHY

Pátek 7. února

SMRK! UŽ TROUBĚJÍ

Pondělí 10. února

ŽRÁDLO, ZÁCHOD A CHLAST

Úterý 11. února

MÁTE MATROŠ?

Středa 12. února

OLYMPIÁDA SE POČÍTÁ

Čtvrtek 13. února

NEVYSPÁNCI

Pátek 14. února

HOKEJOVÁ HOREČKA!

Pondělí 24. února

DNESKA? CHCETE DO PEKLA?

Úterý 25. února

POVÍDAVKA PÍSEMKOVÁ

Středa 26. února

KARTÉZSKÁ? JAKO Z KARTÁGA?

Čtvrtek 27. února

JEDNA PĚTKA, ŽÁDNÁ PĚTKA

Pátek 28. února

GASTRONOMICKÝ ZÁŽITEK

Pondělí 3. března

ZÁZRAK? JAKO PĚNY

Úterý 4. března

ZPOMALTE, NESTÍHÁM!

Středa 5. března

UŽ TO JE? MÁTE TO? KDY TO BUDE?

Čtvrtek 6. března

UKRAJINSKÝ ZEMĚPIS

Pátek 7. března

TOMÁŠOVÉ SLAVÍ MDŽ

Pondělí 10. března

PROSÍM, TO ZVONÍ, TOHLETO!

Úterý 11. března

ŘEV ZPOZA DVEŘÍ!

Středa 12. března

BUCH, BUCH. KDO TAM? „MATURITA“

Čtvrtek 13. března

TEPLÉ RUCE, STUDENÉ SRDCE

Pátek 14. března

OMLUVENKA BIANCO ŠEK

Pondělí 17. března

MŮŽU ČŮRAT?

Úterý 18. března

PŘESČAS? UČITELÉ, ZAPLAŤTE!

Středa 19. března

MÁŠ TAM ZPRÁVU, VOLE!

Čtvrek 20. března

NÁKUPNÍ PŘEBREPT

Pátek 21. března

DOKTORSKÉ KOLEČKO

Pondělí 24. března

ČTVRTLETKOVÁ SADA

Úterý 25. března

EXTRÉMNÍ HARD DISK

Středa 26. března

PODPÁSOVKA: MATURITA NANEČISTO

Čtvrtek 27. března

NEMÁTE HYJÉÉÉ?

Pátek 28. března

PÁTEK, BLÁZNI ZA KATEDROU MAJÍ SVÁTEK

Pondělí 31. března

BIORYTMUS? NEPRŮSTŘELNÉ ALIBI

Úterý 1. dubna

APRÍLOVÁ REMÍZA

Středa 2. dubna

PÍSEMKA NARUBY

Čtvrtek 3. dubna

MATURANTI, SEŘAĎTE SE!

Pátek 4. dubna

ŠKOLA UDĚLALA BLIK

Pondělí 7. dubna

HLEDÁ SE HLAS KANTORA!

Úterý 8. dubna

BITVA POD BEZEDNÝMI KOŠI

Středa 9. dubna

PUSTIT, ČI NEPUSTIT? TO JE, OČ TU BĚŽÍ

Čtvrtek 10. dubna

SDRUŽENÍ! A ZASE TI RODIČE

Pátek 11. dubna

DÁREČCI ORGÁNŮ!

Pondělí 14. dubna

INDIVINDY PŘÍPRAVA NEBO DOVOLENÁ

Úterý 15. dubna

KDO UTEČE, NENÍ ČECH! PRÁSK, PRÁSK, PRÁSK

Středa 16. dubna

VELIKONOČNÍ TMA

Úterý 22. dubna

MINUTA TICHA ZA PADLÉ

Středa 23. dubna

PŘÍJEM. BEREME!

Čtvrtek 24. dubna

LEVEL COMPLETE

Pátek 25. dubna

STEJNÉ ZNÁMKY, STEJNÉ CHYBY

Pondělí 28. dubna

DĚROVANÝ TAHÁK

Úterý 29. dubna

DVOJKA VLEVO UPROSTŘED

Středa 30. dubna

CRRR! DĚLÁME PÁPÁ

Pátek 2. května

DRUHÝ MÁJ, MATURITY ČAS

Pondělí 5. května

HÁÁÁJEJ, MŮJ KANTORE, HAJEJ A SPI

Úterý 6. KVĚTNA

DEN VÍTĚZSTVÍ NEBO PORÁŽKY?

Středa 7. května

EREKCE S ÚHLOMĚREM

Pátek 9. května

VYMETENO, LIDUPRÁZDNO

Pondělí 12. května

ZTRÁTA TŘÍDNÍ KNIHY

Úterý 13. května

POKAKANÍ KANAĎANI

Středa 14. května

BOJÍÍÍM, BOJÍÍÍM

Čtvrtek 15. května

PERLORODKY

Pátek 16. května

MUČÍRNA A GILOTINA READY

Pondělí 19. května

FBI CZECH

Úterý 20. května

OBTÍŽNÝ ROZKAZ

Středa 21. května

NERVOZITA DĚLÁ DIVY

Čtvrtek 22. května

A JE TO V PR…!

Pátek 23. května

SRDEČNÍ BALVAN UDĚLAL PLÁC

Pondělí 26. května

ZPĚT DO LAVIC, BOHÉMI!

Úterý 27. května

BUDÍČEK! DOPISUJEME

Středa 28. května

PAŘBA!!! ZKOUŠKA KANTORA!

Čtvrtek 29. května

VYDŘENÁ REMÍZA

Pátek 30. května

MLČETI ZLATO

Pondělí 2. června

NEMOCINKANÉ BŘÍŠKO

Úterý 3. června

NIKAM! DOJÍST

Středa 4. června

TAK PÁČEK. SBOHEM

Čtvrtek 5. června

CHYBNÝ VÝPOČET

Pátek 6. června

LEHKÁ OBOUSTRANNÁ NERVOZITA

Pondělí 9. června

SMAŽÁK JAKO V PEKLE

Úterý 10. června

PARTA HIC, PRÁCE NIC

Středa 11. června

RÝSOVACÍ KOPÍRKA

Čtvrtek 12. června

SPIKNUTÍ ANEB V JEDNOTĚ JE SÍLA

Pátek 13. června

VLCI SE NAŽRALI, KOLEGYNĚ JE CELÁ

Pondělí 16. června

ÚPLNĚK? TO JAKO CELEJ?

Úterý 17. června

VÍTE, JAK SE JMENUJU?

Středa 18. června

PROSÍM DVOJKU … JINAK BABIČKA

Čtvrtek 19. června

THE END. POKRAČOVÁNÍ JINDE

Pátek 20. června

POSLEDNÍ SBOHEM

Pondělí 23. června

HOPSA HEJSA DO BRANDEJSA

Úterý 24. června

KAM PÁNOVÉ, KAM JDETE

Středa 25. června

POČASÍ NA DRAKA

Čtvrtek 26. června

TĚŽKÁ DOBA. KONEC KAPITOLY?

Pátek 27. června

ZAZVONIL ZVONEC A DENÍKU JE KONEC

Kdo umí, umí. Kdo neumí, učí. Kdo neumí a neučí, sedí v parlamentu! Chcete vědět, co je na tom vlastně pravdy? Pak třímáte v rukou tu pravou knížku.

Jsou učitelé ulejváci, nebo nedocenění pracovníci? Zažívají muka, nebo zábavu? Názory se různí, kdo by se s tím nesetkal. Pojďte prožít školní rok 2013/2014 ještě jednou – den po dni, vážně i nevážně – a zjistěte to sami. Nahlédněte pod pokličku každodenní práce pedagoga a tajuplného dění na jedné „normální“ škole.

O nás kantorech koluje řada řečí, polopravd a omylů. Chtěl bych v tom udělat trochu pořádek. Ale žádný strach, nepůjde o dlouhosáhlé rozpravy nad postavením učitele ve společnosti. Vše se musí brát s humorem, tak proč neodlehčit i tohle. Nejsem žádná „diagnóza“, ale na druhou stranu nechci tímto nějak snižovat učitelské povolání. To bych si nedovolil. Cíl je jasný, zábavnou formou přiblížit naši všední práci všem těm, co o to stojí.

Přísahám, že vše, co si tu přečtete, má reálný základ a není to fikce. Snad tím otevřu oči těm, kteří námi z různých důvodů pohrdají. Snad si někdo všimne, že školství je nemocné a musí se léčit. A že se naše práce v posledních letech změnila. Není to žádná procházka růžovým sadem.

Mé jméno: David Mach.

Věk: 32. Praxe: 8 let.

Působiště: střední s maturitou.

Tak a jdeme na to.

Pondělí 26. srpna

DEN NAKYSLÝCH ÚSMĚVŮ

Kdo si myslí, že učitelé smutně vyhlíží až k nejbližšímu zářijovému termínu, je na omylu. Den D bývá většinou o týden dřív. A začne v podstatě nevinně.

Projdete vstupní branou bez zácpy na chodbách. Tedy alespoň té dopravní. Ze všech stran kolegiální úsměvy smělejší či zdrženlivější, upřímnější či spíš jen společensky vhodné.

Už po cestě do svého kabinetního hnízda víte, že vás čeká mnohonásobná klasická debata typu „Jaké to bylo?“, „Kde jsi se tak hezky opálila?“, „Co je nového?“, „Co starého?“ a podobně.

Snažím se tenhle oboustranný výslech omezit na minimum. Asi nemusím zdůrazňovat, které pohlaví se této aktivitě věnuje více. Dámy prominou, vždy si vzpomenu na vězeňský vtípek, co si řeknou u východu po desetiletém společném pobytu v jedné cele: „Večer ti to dopovím.“

V podobném duchu proběhne i úvodní porada. Tedy plus pracovně nutné informace: „Odešli Pepa Složil za lepším, Jana Francková na mateřskou, Hanka Lazarová je nemocná. Nově mezi sebou vítáme Honzu Křivého, Janu Drsnou a Helenu Zvláštní.“

A pak jaké stavební vylepšení školu potkalo, kdy a kde je jaká porada, co vše musíte připravit, vyplnit, kam zajít, co vyřešit. A úředničina začíná…

Tak hurá do toho a nic není hotovo!

Úterý 27. srpna

STRES ŽÁKŮ A ŠOK UČITELŮ

Tak dobře. No co už?! Tak já teda do té školy jdu. Zalepená očička jak od Šípkové Růženky, mysl stále ještě v kómatu. Hlavou mi proletí jen „potřeboval bych prázdniny“. Jo, letní zvyk je jednoduše železná košile.

Co máme dnes vlastně na programu? Další úřednický den, ale hlavně první tříhodinový díl několikadenního napínavého seriálu jménem „Zkoušky o přežití“. Dokvalifikace, opravky neboli reparáty.

Oboustranná snaha posunout daného človíčka do dalšího levelu je zřejmá, chvilková apatie všech přítomných též, ovšem příběhy přicházejí různé.

Od matematického analfabeta hrajícího si na olympijského vítěze, přes vystresovanou malou studentskou dušičku už těžko držící psací potřebu, až po připraveného chytrolína, jenže přes rok lajdáka. Tréma, nervy, slzy, smích, modlení, děkování i spílání. To všechno tu dnes bylo k vidění.

No jo, „Někdo září, někdo v září“ – a někdo až v dalším termínu, ale to je naštěstí výjimka. Ale nebojte se, stres a záchvaty šílenství si v úterý užili i učitelé. Obdrželi první nástřel svých rozvrhů. V té chvíli se ze školy stává mraveniště a´la tokijské metro.

Středa 28. srpna

ROZVRHOVÉ MARTYRIUM

Třetí den ráno, třetí den příchodu do školy a třetí den úředničiny, reparátů, telefonátů, uklízení, chystání. Evergreen větší než od Beatles.

Tohle by ty brouky zabilo! Začíná to být více než trochu strojové, robotické, prostě fantasticky zábavné. Už dobře vím, proč jsou učitelé multifunkční. Řeší spoustu pracovně schizofrenních situací za jeden vysokoškolsky podprůměrný plat.

Ale pozor. Je tu ještě jedna vlastnost navíc. Víte, co ještě všichni kantoři bez výjimky jsou? Šachisté. Jakmile dostanou svůj rozvrh hodin poprvé do ruky, Karpov s Kasparovem dohromady by neměli sebemenší naději. Najednou i humanitní odborníci jsou schopni hvězdných kombinací nečekaných dimenzí.

A výsledek několikahodinového lítání všeho živého – e-mail od vedení: „Zítra najdete ve sborovně nové verze svých rozvrhů. Prosím připomínky do zítřejších deseti hodin.“

Kdo zůstal sedět, tak nějak srovnán se svým každodenním odpoledním osudem, udělal „nečekaně“ lépe. Vždyť verzí bude ještě milion, takže práce kvapná, prd platná. Navíc ochota kolegáčků něco prohodit je také unikátní, nebo spíš do nebe volající. No jo: „Češi, každý sobě!“

Čtvrtek 29. srpna

ZTRÁTA OVEČKY

Koloběh úřednicko-uklízecích činností pokračoval „překvapivě“ i ve čtvrtek. Ale přesto byl ten den zcela výjimečný, bohužel více méně ve špatném slova smyslu. Opravkami z počtů musely projít dvě černé ovečky z mého jinak poměrně světlého třídního stádečka.

První – to nebylo o pověstný chlup, z toho by byly minimálně tři ručně dělané svetříky. Ale do dalšího ročníku nakonec naštěstí nakoukne a za rok ji může zase srst pěkně dorůst. Uvidíme, jaké bude barvy. Snad bude tentokrát čistší.

A druhá slečinka –? Nic, nothing, nula. „Komu není shůry dáno, v apatyce nekoupí,“ povídá se. Blbost, tak to není, kdo je trubka, zopakuje si prostě nějaký ten ročník elegantně dvakrát.

Vysoká vychrtlá adeptka ženství se přišla zachraňovat z matematiky – pro ni španělské vesnice – a ani trošku teorie se nenaučila. „Pohoda, klídek, je to dávačka,“ musela si v duchu říkat. Přežvykovala jak hladové telátko, následovalo drzé uzmutí židle, sednutí u tabule, slovíčko pokora aby hledala ve Slovníku cizích slov.

A co z toho tedy bylo? Slzy a odchod. A po pár minutách za dveřmi učebny? „Pane učiteli, můžu chodit do třídy s tou a tou?“ No comment. Jen uškrtit.

Pátek 30. srpna

POZOR! CHOĎTE NA ZELENOU

Je tu pátek, ten nejkrásnější den prvního týdne… Vlastně každého pracovního týdne. Každopádně tento pátek probíhal ve znamení ladění optimální formy na start desetiměsíční bitvy učitel versus žák. Jenže ve spojení s bolestí v místech, kde se tělo setkává se židlí.

Nejprve nás čekalo dvouhodinové školení na téma „Jakpak se chovat bezpečně na svém pracovišti“. Dostal jsem informace, bez kterých bych nemohl dál žít. Už dobře vím, že nemůžu lézt bez doprovodu do výšky vyšší než pět metrů, že do knihy úrazů je třeba podškrábnout i zakopnutí na schodech a že s dětmi mám přecházet silnici na zelenou.

No jistě, whisky nebo český metanol do nich lít nebudu, že? Žádný strach, jen legrace, moc dobře vím, že alkohol, mládež a pracovní doba, to nemůžou být velcí kamarádi. Tedy můžou, stává se to, ale prostě nesmí.

A pak provozní porada konkretizující, jak nám ten přípravný týden dopadl. Hodnocení nehodnotitelného. Další krásná akce, která se vám vryje hluboko do paměti. A díky své délce nejen do paměti.

Tudíž už není na co čekat... Ještě dvoudenní víkendové domácí poklidné soustředění a pak… Hurá na ně!!!

Pondělí 2. září

STARTOVNÍ VÝSTŘEL

A je to tu! Na sedmou do školy, rychle vytisknout školní řád a vše potřebné, nakopírovat, zdá se, ještě chvíli platnou aktuální verzi rozvrhů, nachystat potvrzení o studiu a přepočítat dotazníky pro žáky.

Narvat bleskem něco z toho na nástěnku ve třídě, ostatní vzít do ruky, sesumírovat si, copak své třídě všechno říct, a v osm už slyším zase po delší době ten nežádoucí fádní můj celoživotně osudový zvuk.

„Komu zvoní hrana,“ říkám si, „mně, nebo studentům?“

Když je spatřím, je mi hned trochu líp. Mají za sebou pro puberťáka psychicky nejtěžší noc v celém roce a podle toho taky vypadají. Každopádně štěbetají slušně.

„Prosím, volume minus,“ umravňuji je. V klídku, žádné hrocení. Na to bude ještě spousta příležitostí.

Každopádně má klasická rozprava „všehochuťka“, která by se za normálních podmínek vlezla do půlhodiny, teď trvá skoro trojnásobek. Ne, překřikovat někoho, to není můj styl, proto tuhle práci nedělám. Ani má výplatní páska obvykle nevypadá na adekvátní náhradu ztráty hlasu.

A namáhat hlasivky, když můj první den desetiměsíčního maratónu bude trvat až do pěti odpoledne? To by byla chyba. Nebo spíš fatal error.

Úterý 3. září

KUK NA STRÉÉÉCA

Alias seznamovací den. Sice nevím, jak to dělám, ale pravidelně vyhrávám výběrové řízení na funkci „učitel prváků“.

Neopeření benjamínci středoškolského bytí jsou díky obvyklému lidskému strachu z neznáma vyplašení jak ochránci zvířat v McDonaldu. A ani opačně to není bůhvíjaká pohodička. Šanci navždy zaujmout má člověk podle teorií profíků psychologů tak prvních patnáct vteřin, na vytvoření základních kamenů autority zhruba pár minut.

Ne, pozor, Igor Hnízdo, to je něco jiného! Tam je žákova schopnost vnímat autoritu spojená s pudem sebezáchovy. Škoda, čagan do ruky a devítka za pasem, to by se často hodilo … konec snění, musím na to jít jinak.

„Dobrý den, kozy ven!“ Ne, ne, to je moc. Ale věřte, už jsem to od učitele při vyučování slyšel. A těžko popisovat, čemu jsem jako praktikant na náslechu v dívčí škole následně přihlížel.

„David Mach, jméno mé,“ vyhrknu.

„Budeme se potkávat několikrát týdně, je mi dost, vás taky. Nejsem diagnóza, ze spaní neřvu „dones žákovskou“. Pravidla hry jsou: …,“ nenechám je vydechnout.

Toto musíte, toto můžete, takhle bych rád, takhle bych nerad, práva a povinnosti. Monolog přímo hitlerovský, ovšem potřebný. Je třeba vědět, na čem jsme. Je to fér.

Středa 4. září

LIDI „NO NAME“

Už se ztrácím jak pára nad hrncem. Jména mých svěřenců by si nezapamatoval ani inža Rubik se svým týmem. Tedy těch nových, známé firmy z mého třídního stádečka by člověk nejlépe z hlavy vypustil.

Ale co naplat, jsem jejich oťecko, starej, galejník, velitel, usurpátor, monarcha a kdo ví, co jsem už od nich slyšel. Každopádně 4. září jsem se ještě k ničemu učitelskému nedostal. Ať žije byrokracie, ta je věčná. Amazonské pralesy by plakaly nad množstvím papírů padlých za vlast.

A k tomu tři další partičky nových andělských tváří. Člověk by jim tu nevinnost i věřil, kdyby mu zůstala naivita začátečníka. Brzy ti ďáblové vylezou z kukly. Ale dost exorcismu.

Co je na programu? „Úvodní hodina, seznámení s učivem,“ praví třídní kniha. Takže moje nacvičená rétorika s okecávačkami zapomenutého. No jo, mozek mi stále nechce opustit letní režim.

Ale chce to přeci jen trochu změny. Než zazvoní, trochu je zaskočím. „Ptejte se mě, na co chcete, já na co chci, odpovím,“ povídám. Překvapili.

„Ano, přítelkyni mám. Ano, abstinent, nekuřák.“ No co, nutná lež. „Ne, tykat si nebudeme. Výška 179 cm. Váha 72 kilo. Číslo bot 46. Cože? Nashle zítra.“

Čtvrtek 5. září

JÁDRO PUDLA

No neee… Neuvěřitelné se stalo skutkem. Sepište dějiny, David Mach se dostal k prvním náznakům předávání neorganizačních informací. Kdo by tomu skoro na konci prvního týdne školního roku věřil, že? Ale pánbůh zaplať, je to tak.

Do toho pravého (m)učení omladiny jsem se dostal v jedné hodině zeměpisu. No zase žádná hitparáda, ale aspoň něco. Je třeba si vyzkoušet, do jakého levelu se dostali povinnou školní docházkou na legendami opředených základních školách.

Ach jo, Marie Terezie by se v hrobě obrátila. Nebo spíš by předvedla pořádný horizontální break dance. Mapa naší vlasti je pro testované úhlavním nepřítelem. „Ukaž mi Šumavu,“ začínám zlehounka. Po deseti sekundách hledání připomínajícího zírání slabozrakého důchodce na jídelní lístek se prstem dotknul Krkonoš.

„Are you sure?“ podporuji mezipředmětové vztahy.

„Samo,“ dostává se mi odpovědi.

Dostal jsem jednoduše geografickou lekci. To by člověk nevěřil, kolik děr ve vysokoškolském vzdělání mi studenti zaplní. České Budějovice leží někde u Karlových Varů, Vltava pramení v Jeseníkách a naši východní sousedé jsou Ukrajinci.

Nádhera. Čeká mě těžká roční šichta.

Pátek 6. září

A CO PRÁZDNINY?

Obvyklá otázka na začátku září. Dnes jsem ji slyšel několikrát. Změna životního rytmu totiž zabijí vše, co se v našem ústavu hýbe. Kdejakého puberťáka, ale i většinu pedagogického sboru.

„Ještě se párkrát vyspinkáte a podzimní několikadenní oddech vás spasí,“ trápím je s úsměvem. A sebe taky.

Dnes ale stálo za to něco jiného. Příhoda z dozoru. Ano, právě ten je veřejností opomíjenou náplní pracovní činnosti učitele. Nebavíme se o pětiminutovce týdně. Mně osobně to dělá za týden necelé dvě hodiny. No jo, malá škola, málo lidí. Stoprocentní odpovědnost za almužnu, tak bych to shrnul.

A když při jednom dozoru pochoduji jako ozbrojený policajt chodbou mezi skříňkami, vidím, jak dvojice spřízněných duší, sedíc na radiátoru, se věnuje jeden druhému. Zakázáno, svitne mi. Počkám několik věčností, než se od sebe odlepí. Pak nasadím přísný pohled a beze slov mávnutím ruky dám jasně najevo, oč tu běží.

„A proč jako, pane učiteli?“ jsem tázán.

„A ty jako doma sedíš na radiátoru?“ použiju klasickou učitelskou frázi s vítězným výrazem.

„My máme doma podlahové vytápění,“ setře mě chytrolín.

Dobře ty, pomyslím si. Pootočím hlavou ve stylu uznání a on za odměnu s něžnou polovičkou sleze z topení. Kompromisní řešení, to mám rád.

Pondělí 9. září

MATEMATIKOU NEPOLÍBENÍ

Na co, když máme počítače? Ty to udělají za nás. K čemu nám to proboha bude?

Tahle slovní vzpoura je postrachem učitele matematiky. I já srdečně miluji podobné chvilky. Zrovna dneska padla dvakrát, a to jsme pořád na začátku září. I tato vhodná reakce vyžaduje několikaletý cvik.

„Třeba když vypnou proud,“ řekl jsem diktátorsky. Jak jinak? Blbá otázka, blbá odpověď.

Ale abych nesypal popílek jen na hlavičky ratolestí, i já jsem se dnes dostal do slepé uličky. Prostě šikovnej klučina. Mojí třídní skvadře jsem dal zdánlivě na pohodu opakovací příkladeček aritmetické posloupnosti, a když nevěděli, co s tím, museli si vyslechnout, že možná maturita není zas tak daleko a houby ví, z čeho. Prostě bu, bu, bu.

Demonstrativně jsem přitom začal počítat a … zádrhel a nevím kde. Za mnou třicet lidí, kterým zrovna ukazuji, jak je to banální. A teď jen klaunovský červený nos a bude to komplet. Z lovce je najednou kořist. A pro puberťáckou mysl hodně snadná, to si asi umíte představit.

Po pěti minutách marného pátrání se chystám sklopit uši, vytáhnout bílý kapesník a vzdát se. Ty vole, zvoní, no to je fantazie. Nikdy jsem ten tón neslyšel raději.

„Domácí úkol pro vás i pro mě,“ odlehčím ten závěr.

Úterý 10. září

ACH TEN ČEŠTIN!

Kolik jazyků znáš, tolikrát jsi člověkem. Potichu, nahlas, spisovně, sprostě … konec srandy. Mám na mysli anglicky, německy, výjimky šprechtí i francouzsky, rusky či španělsky atd.

Ale upřímně, kdo skutečně ovládá češtinu? Právě naše mateřština stárnutím obyvatelstva umírá, sice pomalým, ale hooodně bolestivým způsobem.

Kde se dnes v rozumné podobě vlastně objevuje? Facebooková konverzace a esemesky mají k její spisovné podobě asi tak daleko jako fotbalový nároďák na mistrovství světa do Brazílie. Takže žádný div, že i písemková dílka studentů jsou poměrně abstraktní. Jsou psány pubertštinou, novočeštinou.

Český jazyk a literatura nejsou mou aprobací, i já dělám trubkoidní chyby. A proto nebazíruji na každém písmenku, ovšem hranice únosnosti existují, byť jsou posunuty hodně daleko a po každé další písemce je pošťouchnu zase trochu dál.

Ale totok! Hned první „povídavá“ fyzikální písemka a nejlepší parodie světa nesahají jejich čtení ani po paty. Chcete úryvky? Určitě jich během roku přidám plno.

„The best of“ dnešek? „…vydrží i tídny…“, „…proces je hodně richlý“ a „… zvětšují oběm…“. Co dodat? To be continued…

Středa 11. září

(M)UČENÍ TŘEBA!

No jistě! Jednoduchý verš „středa – třeba“ se možná používá v trochu jiné podobě a souvislosti, ale kdy jindy než v půlce týdne se dá do těch hlaviček něco dostat. Středy jsou oblíbeným dnem opravdových učitelů, děcka jsou totiž tak nějak „už v zápřahu, ale ještě bez únavy“.

Jenže kalendář má smůlu, cítím to jinak. Potřeboval bych bambusy do očí, sirky by se zlomily. V pokračující úředničině startu roku už vidím světlo na konci tunelu, ale chce se mi upadnout do kómatu. Aspoň na pár hodin. No co už.

Z klimbání mě náhle proberou převody jednotek. Opět několik studentských perel, které milerád seberu a podělím se o ně s vámi. Žáci se střídají u tabule, předávají si fix a věří, že na ně vyjde „něco lehkého“. Hned tři prváčtí frajeři mi neopomenou nařídit, abych je šetřil. Samozřejmě je v tom na oplátku vykoupu jak dítě ve vaničce.

„Oko za oko, kapitáne Hooku,“ říkám si.

Ale co se člověk dál nedozví.

„Čtyři a půl litru, kolik je to…?“ nestihnu doříct. „Pěknej balík,“ ozve se zezadu hrubým hlasem.

O chvíli později. „Co znamená hektar pole?“ dotážu se a vyvolám slečnu s rukou nataženou skoro u stropu.

„Asi patnáct pytlů brambor, pane učiteli,“ vyskočí a křikne.

Čtvrtek 12. září

KLEP, KLEP

V takzvaném volném okně svého naprosto „geniálního“ rozvrhu sedím v kabinetu. Najednou se ozve zaťukání jemné jak na perníkovou chaloupku. Nikdo neotvírá.

Klasika, pomyslím si, vždyť je na dveřích jen na dvou místech napsáno „zaklepat a vstoupit“. No nic, vezmu klíče a flák s nimi z dálky o kliku. Pár sekund vyčkám, zda se bytost na druhé straně neprobere. Ne, bohužel. Tak otevřu.

„Chtěl bych s váma mluvit,“ vyhrkne na mě třeťák Petr.

„Jsem zjistil, že jsem PUP,“ povídá. To jsou lidičky s poruchami učení, jak říkám dys- (kvalifikování ).

„Jak jsi na to přišel?“ ptám se.

„Neumím počítat,“ naráží na dyskalkulii. „Normálně mi nic nevychází a myslím, že moje kalkulačka to chytá ode mě,“ zahlásí naprosto seriózně.

„Tak to potom jo, to je jasný důkaz,“ zachovám kamennou tvář. Koutky by se mi nejraději rozskočily až k uším, ale tady je třeba profesionality.

„Víš co, zajdi prosím za paní učitelkou Novou, ta má tohle na starosti. Pošle tě na vyšetření do poradny,“ poradil jsem, jak mi nepsaná příručka diktuje.

Pokývnul hlavou, pozdravil a při zavírání dveří zamumlal:

„Jsem myslel, že jsem blbej, a já jsem zatím nemocnej,“ dal tomu korunu.

Pátek 13. září

NE, DNES NE, PROSÍÍÍÍM

Znáte nějaké lepší datum na první pořádné kolo písemek než to dnešní? Krutost, vím to, zvlášť pro ty pověrčivé. Ale co naplat, je třeba přítomným připomenout, že i učením živ je student. A mně, že mě čeká roční těžká robota.

První ročník, zlomky, desetinná čísla, mocniny, logika, selský rozum. Vivat základní škola, pomyslím si, když neklidně koukám na šokované studentské tváře hledící na zadání.

Slyším beznadějné vzdechy, spoustu názvů zvířat, které jsem ve třídě určitě neviděl, a jiné nadávky. Nic, do boje, nebudu si kazit víkend, opravím to hned ve sborovně.

Jaké to bylo? Shrnul bych to gottovinou: „To jsem vážně nečekal.“ Po pátém papíru v ruce už používám stejně zajímavá slova jako oni. Prvotní smích se mění ve vztek a postupně putuje až k bezradnosti.

Můj bože, střílej, střílej, poslechni svého pána. Když se prosekám tím pralesem matematického nevědomí, jsem téměř v bezvědomí.

O.K., jako správný masochista ještě vypočtu průměr třídy. Jistě, 4,3 přesně, to bude krásný rok. Ani nevím, co jsem vlastně čekal.

A jaké ponaučení tahle zvláštní bajka nese? Pátek, bláznů svátek. Pouštět se do zásadních věcí neštěstí přináší. A to na obou stranách barikády.

Pondělí 16. září

POZOR, JE TU DOZOR!

Jako by nestačilo tržnicové handlování s učitelskými rozvrhy, je tu druhé kolo. Vyšel seznam dozorů nad studenty.

Ano, lidé všeho věku, věřte, krotitel divoké zvěře má na bedrech týdně až několik hodin čistého času bachařského dohledu s totálním nasazením a odpovědností. Něco se někomu stane a jdete sedět.

Tak to jednoduše je. V lepším případě nešťastníka čeká vyhazov a soudní stolice. A po rozsudku možná ještě jiná stolice… No nic, zpět k tématu.

Tradiční zpomalené pondělní chodby naší školy se najednou opět změní na Václavák. Všichni učitelé jakoby mávnutím kouzelného proutku stíhají učit a k tomu ještě kombinovat vzájemné výměny dozorů a navštěvovat kabinety kolegů nadzvukovou rychlostí. Kdo by nechtěl sladit a optimalizovat i tuhle část učitelské práce?

Já ne. Poučen z předchozích podobných událostí vím, že z původní verze nezbude kámen na kameni a v tomhle případě tutově platí: „Kdo chce víc, nemívá nic.“

Pár kolegáčků samozřejmě už s děsem v očích a vystrčeným ukazovákem ke mně dorazilo na „čenč“. „Klidně,“ odpovím. Udě lám si u nich oko a ztráta veškerá žádná. Tahle telenovela bude mít ještě spoustu málo vídaných pokračování.

Úterý 17. září

NÁHLÁ SMRT

Co dělá hokejový pojem v útrobách školního „ústavu“? Jde o zkoušení, které skončí dřív než začne. Bleskovka.

Ale jedničku nečekejte. Naopak, na řadu se většinou dostane mnohonásobný plný počet. No strašná legrace, opravdu, co vám budu vykládat … upřímně, nakrkne to i nejotrlejšího. Nebýt kliďas, už jsem vězeň.

Jako dnes. Prvácký zeměpis, premiérové zkoušení. Minule opáčko východní Asie. „Dnes se pokochám ovocem své práce,“ říkám si v duchu. Jo, to byla úrodička. Shnilá ze všech stran.

„Veselá Monika,“ vyvolám prvního adepta.

„Pane učiteli, já se na to nekoukla, mám jít k tabuli?“ zeptala se oprskle.

„Fakt nic?“ nevzdávám to.

„Fakt nic,“ papouškuje.

„Dobře ty, tož za pět,“ uzavřu konstruktivní dialog.

„Tak Novotný, Tome?“ pokračuji.

„Za pět,“ opáčil. Super, do třetice všeho dobrého.

„Krupková Tereza, hlavně nic neříkej a pojď k mapě,“ nedávám raději šanci reagovat. „Level jedna, ukaž mi největší města Japonska,“ vybízím.

„Sapporo, Nagano,“ nezaváhala. No jistě, ta holka má olympijského ducha. „Dávám ti druhý pokus,“ usměju se.

„Hirošima, Nagasaki,“ vzpomněla si.

Nejhorší na tom je, že to nemyslela jako vtip. Naštěstí po chvíli to, že císařský pár se jmenuje Sushi a Saké, už ano. A finální resumé? Za tři, dál něco věděla.

Středa 18. září

MÁTE ÁČKO

Ne, neemigroval jsem do anglosaské země s písmenkovým hodnocením. Větu „Kolego, píšu vám áčko,“ jsem dnes slyšel od naší nejvyšší.

Zřejmě z nedostatku pracovní vytíženosti se paní ředitelka vydala na okružní jízdu po svém království, a to bez průvodce. Prostě šťára jako kráva.

Hlavní cíl: učitelské dozory.

Zvláštní znamení: seřvat za každou cenu.

Hádejte, kdo se stal obviněným? Z druhé hodiny si odcházím jako obvykle tak minutku po cinknutí, mířím směr kabinet pro věci a hned o patro níž na další učitelskou bitvu. Co jiného se dá během pěti přestávkových minut zvládnout, že?

Že nic? Omyl. Prý dozor. Před dveřmi 2. A už tu stojí naše vševědoucí.

„Davide, pokud se nemýlím, máte tu dozor a už bude zvonit,“ startuje na mě.

„Věřte mi, dělám, co můžu,“ držím se pokorně zpátky.

„To mě nezajímá. Dle plánu tu máte být. Kolego, píšu vám áčko,“ prohodila zmíněnou frázi.

Mlčím. Proti větru se močit nedá, jak říkal můj oblíbený vysokoškolský profesor.

A jejej, příroda volá. Musím tam, kam i císař chodí sám. Crrrrrrrrr! Tak jen na malou, na velkou se vydám až další přestávku … přesně dle rozvrhového harmonogramu!

Čtvrtek 19. září

SEKTOR B5

Po včerejší srážce s …paní ředitelkou spěchám na svůj suplovaný obědový dozor.

Ano, zdědit od kolegů na OČR, dovče nebo pracovní cestě můžete nejen hodiny, ale i pedagogický dohled, jak se policejní stráž nad žáky oficiálně jmenuje.

O.K., jdu tam. Věřte mi, je to mimořádně zábavná aktivita. Chodíte kolem hladových vězňů, občas je od sebe odtrhnete, ty radioaktivní pošlete na konec toho dlouhatánského hada čekatelů na „baštu“, obohatíte si slovní zásobu o nová skvělá slova a taky dostanete lekci v tom, kdo koho upřímně nenávidí a kdo koho bláznivě miluje.

Nuda absolutního maxima. Hledám zpestření, abych neumřel. Aha, už to mám.

„Ten kompot patří do sektoru B5,“ pozměním slavnou větu Štěpána Šafránka ve spojení s vážným pohledem na Zdeňka z třeťáku.

„Cože?“ Je logicky mimo mísu.

„V sektorech A1–A5 máš kvantitativně předimenzované nakumulování jídla,“ nedám mu pokoj.

Chvíli je ticho. „Pane učiteli, není vám nic? Nemáte hlad, nechcete, já se rozdělím,“ vezme do ruky jablko.

„Ne, díky, nejsem Vilém Tell,“ dodám, co mě zrovna napadlo. Kdo nás poslouchal, musí si myslet, že jsme z úplně jiného ústavu.

Pátek 20. září

BORCI, KDO?

Pestrost učitelského poslání, tedy někdy spíš k pos…, zabíhá často i do oblasti kriminalistiky. Ať už jste Holmes, Poirot, Horatio Caine, Columbo nebo jeho žena, musíte častokrát vyřešit opravdu zapeklité případy.

Právě dnes jsem musel předat krátkou message své třídě, a tak vrazím do jejich kmenové učebny. Ha, David Mach, nečekán, nezván. Někoho probudím, otáčet ale po vzoru Mrazíka nikoho nebudu. Místo toho koukám, jak dva aktivisti, Martin a Libor, očividně řešili chlapsky nějaký vzájemný problémek. Odnesly to dvě přelomené žaluzie.

„Borci, kdo?“ ukážu na inkriminované místečko.

Neomylně ukázali bez pípnutí jeden na druhého.

„Smutné,“ špitnu. Tohle se za poslední roky taky změnilo, o generaci dřív by řekli oba „já“.

„Co s tím provedeme, pánové?“ Hledám společný výstup ze zapeklité situace. „Jednohlasně“ pokrčí rameny.

„Fajne, čeká vás okružní jízda. Skočíte za školasem, jestli se s tím něco dá udělat, a cestou zpět navštívíte pana zástupce, kde řeknete, co se stalo a že už to má nějaké řešení,“ rozkazuji.

„Jasné?“

„Jasné!“ shodnou se. Za dvě hodiny bylo vše spraveno. Dokonce i s naším panem purkrabím se domluvili.

Pondělí 23. září

SMRÁDEK, ALE TEPLOUČKO

Je vlastně třeba něco dodávat? Dneska mě prostě dostala atmosféra. Tedy občas zhoustne, že by ji i Rákosníček mohl krájet.

Mám ale na mysli něco jiného. Smrad, puch, hnus, zatuchlina, prostě antivůně nejvyššího kalibru. I ta se line naší profesí jako červená nit. A oproti té dnešní je čpavek rozkvetlou růží. Nepsaný zákon naší nejvyšší královny o zákazu větrání o přestávkách umožňuje i čichu se něčemu přiučit.

Čtvrtá hodina, druhý ročník. Obvykle žádná prasátka. Bohužel dnes by jim korýtko slušelo. Když jsem sáhl na kliku a vešel, dostal jsem přes držku dřív, než jsem ji otevřel.

Ne, nikdo si nehrál na Mika Tysona, ale bariéra smradu mi dala pořádnou ťafku. A to nepatřím k přehnaně citlivým. Zarazím se, párkrát jako zkušený degustátor potáhnu, abych měl jistotu, že to nejsem já, a povídám:

„Tady chováte koně nebo velblouda?“

„Milana,“ vtipkuje někdo v poslední řadě na úkor jednoho „uťáplého šprta“. Všichni se smějí včetně označeného. Tomu to za chvíli dojde, čichne si pod obě podpaží, zakroutí hlavou, zvedne se a inteligentně odvětí.

„Mýlíš se, já jsem se v sobotu koupal. To ty, beztak ses zul,“ vrací úder. „Hoši, ať už je to jakkoli, to je smrad, že by jeden pad. Otevřete okna,“ uzavírám epizodku.

Úterý 24. září

ZKUŠENÝ RODIČ

Vybrat dnešní historku není zase tak těžké. Událo se toho dost, vítěz je ale jasný. Zajímalo by mě, jestli vás to pobaví, nebo namíchne. Já v reálu stihl oba pocity.

V mém třídním stádečku jsou černé ovce, jedna je ovšem total black. Ne, rasismus ne, cikán jak černoch, jak říká Bolek. Myslím „průšvihářku“, věčnou absentérku. A protože už v září se jí školní docházka tak nějak protiví, proklepnu si ji.

Monika uráčila dorazit v poledne, tak jsem si ji pozval k hovoru. Jakému? Mému telefonnímu s její drahou matičkou.

„Dobrý den, tady třídní vaší dcery David Mach,“ začal jsem, jak se sluší a patří.

„Dobrý den, pane učiteli,“ odpověděla.

„Chtěl jsem se zeptat na Moniku, není moc ve škole,“ jdu k jádru věci.

„No, víte, o víkendu prochladla a teď tu leží s antibiotiky, jsem s ní doma.“

Hmm, co teď? Moničin klon stojí metr ode mě. Takže buď jsem zralej na Chocholouška, nebo jablko nepadlo daleko od stromu.

„A kdy zavítá do školy?“ trápím ji trochu.

„Moment, je na záchodě, zeptám se, jak dopadla u doktora,“ reaguje bleskurychle.

Odložila hovor a do půl minuty zvoní mobil Monice.

„Mám, mám to vzít?“ zeptala se rozpačitě.

„Raději ne, nebo nebudu mít daleko k trestnému činu,“ chechtám se. Tohle budeme muset dořešit jinde.

Středa 25. září

PROVOKATÉR

Za jak dlouho se člověk otrká v novém prostředí? Bez jazykové bariéry prý zhruba měsíc. Podepisuji v plném rozsahu. Prváci už vystrkují drápky ... a jsou to pořádné mačety.

V suplované hodině dějepisu, kterou mám podle chybějícího kolegáčka vést, jako bych historii studoval asi dva životy, ne každý pochopil, že jedeme klasickou hodinu. I když … probíráme pravěk a přesně tak se choval i Tomáš. Třetí lavice u dveří byla rájem zábavy, chichotání, otáčení, mluvení. Provokatér rozpoutával mejdan.

Pak jde o míru trpělivosti kantora. U mě je to studna, ale má dno. Přestanu mluvit, nic. Párkrát napomenu, nothing.

„Homo habilis, homo erectus, homo sapiens, který z nich Tomáši asi budeš?“

„Co já vím? Ale homo nejsem,“ chytl se na háček.

„Myslel jsem si, že nebudeš. Člověk se chová jinak. Představuji ti tvůj nový trůn pro moje hodiny,“ ukážu na první lavici, která zela prázdnotou.

Sice to trvalo a při opakované výzvě jsem musel přidat nějaký ten decibelek, ale doploužil se.

Po zvonění za mnou přišel s frajerským výrazem.

„Já myslím, že se můžeme nějak domluvit. Řekl bych, že nechcete, abych seděl furt v první lavici,“ povídá.

Nezabili byste ho? Já ne, zítra učím znovu…

Čtvrtek 26. září

NERVY A MOČOVÝ MĚCHÝŘ

Jediným správným vzorcem, jak na omladinu, je „individuální přístup“. V lavicích sedí příslušníci budoucí generace všeho druhu – od dokonalých slušňáků po namistrované prezidenty zeměkoule.

Věřte, nevěřte, i ti první dokážou napsat zajímavou story. Když nejsou dokonale naučení, vyplave na povrch asociace mezi jejich nervovou a vylučovací soustavou.

Fyzikální zkoušení dnes překvapilo jednoho z nich. Druhák Milan se lekl už při vyslovení jeho jména. A když došel k tabuli, jeho EKG by roztancovalo kdejakou diskotéku.

Vedli jsme dialog na téma Mezinárodní soustava jednotek SI. A při něm zvládl zdolat snad maratón, aniž by se hnul z místa. Přešlapoval do rytmu nějaké metalové pecky. Třásl se, pražský krysařík byl proti němu solný sloup.

„Tak co s tebou? Nepotěšil jsi mě, ani já tě nepotěším,“ vzpomenu si na profesora Hrbolka z filmové klasiky o Marečkovi. Milan se mezi tím barvou změnil v rajče.

„Myslím, že odpovídající je trojka,“ vyhlásím konečné resumé.

Milan udělá tři malé krůčky ke mně, vytřeští oči a s tvářemi jak Nastěnka povídá:

„Pane učiteli, můžu na záchod?“

Souhlasně kývnu, a tak bleskovými krůčky japonské Gejšy peláší.

Polovina třídy se za ním dívá, jestli náhodou za sebou nezanechává nějakou trajektorii.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Deník kantora.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.